ПОСТАНОВА                         
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                        
 
24 липня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 185/11185/21
провадження № 61-6376св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - Павлоградська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради,
відповідачі: Головне управління Держгеокастру у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сегеста», ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року у складі судді Перекопського М. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у складі колегії суддів Зайцевої С. А., Биліни Т. І., Максюти Ж. І., 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2021 року Павлоградська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокастру            у Дніпропетровській області), Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» (далі - ТОВ «Сегеста»), ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачпосилався на те, що наказом                             ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23 квітня 2020 року                          № 4-4126/15-20-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 1223582800:01:003:0800, у власність у порядку безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району. 
Проте наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12 серпня 2020 року № 4-8540/15-20-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер, 1223582800:01:003:0800 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району.
На підставі договору купівлі-продажу від 21 січня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Сегеста», право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 1223582800:01:003:0800) зареєстровано за ТОВ «Сегеста».
Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області  від 21 грудня 2018 року № 4-5230/15-18-СГ Вербківській сільській ОТГ Павлоградського району передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в тому числі і земельну ділянку площею 85,2359 га, кадастровий номер 1223582800:01:003:0740, яка перебувала у постійному користуванні ТОВ «Сільськогосподарське товариства із забезпечення інвалідів «Спокій Мадава», до складу якої входила і спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800. 
На виконання наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області  від 21 грудня 2018 року № 4-5230/15-18-СГ складено акт приймання-передавання земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної власності у комунальну власність від 21 грудня 2018 року.
Посилаючись на пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України), позивач зазначав, що на час прийняття наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області органом, уповноваженим здійснювати функції власника спірної земельної ділянки, є Вербківська сільська об`єднана територіальна громада в особі Вербківської сільської ради.
За фактами зловживання службовим становищем посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відкрито досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021042120000049 за частиною другою статті 364, частиною другою статті 239-1 Кримінального кодексу України.
В обґрунтування незаконності наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12 серпня 2020 року № 4-8540/15-20-СГ позивачзазначає, що                           ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області надало дозвіл на розробку проектної документації щодо спірної земельної ділянки за зверненням ОСОБА_2 , проте кінцевим власником спірної земельної ділянки став ОСОБА_1 без будь-якої правової підстави. Також вказує, що ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мало повноважень щодо спірної земельної ділянки, оскільки її ним було передано Вербківській сільській раді.
Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, затверджений спірним наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12 серпня 2020 року № 4-8540/15-20-СГ, не відповідає вимогам ЗК України та Закону України «Про землеустрій».
Крім того, Павлоградська окружна прокуратура посилалася на те, що ОСОБА_1 не мав бажання займатися особистим селянським господарством, а правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки штучно спрямований на заволодіння             ТОВ «Сегеста» спірною ділянкою. Земельна ділянка використовується не за призначенням, тобто порушено умови її використання за цільовим призначенням.
Враховуючи викладене, позивач просив суд: 
-визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру                                        у Дніпропетровській області від 12 серпня 2020 року № 4-8540/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки у власність» для ведення особистого селянського господарства           ОСОБА_1 ;
-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 1223582800:01:003:0800, від 21 січня 2021 року, площею 2 га, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Сегеста», як такий, що порушує публічний порядок з одночасним припиненням речових прав ТОВ «Сегеста» на вказану земельну ділянку (номер запису про право 40209751);
-витребувати від ТОВ «Сегеста» земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2 га, кадастровий номер 1223582800:01:003:0800, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, на користь Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог Павлоградській окружній прокуратурі в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд під час розгляду справи не встановив порушення визначеної на час виникнення спірних правовідносин законодавчої процедури отримання ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, тому відсутні правові підстави для втручання у право приватної власності особи, що призведе до порушення балансу та рівноваги між інтересами суспільства, територіальної громади та прав особи на майно, яке набуте на законних підставах.
Право власності на спірну земельну ділянку не переходило до Вербківської сільської ради, оскільки сам факт наявності акта приймання-передавання земельних ділянок, підписаний уповноваженими на те суб`єктами, не породжує виникнення права власності у Вербківської сільської ради. Павлоградська окружна прокуратура не навела та не надала суду жодних інших, крім встановлених судом, доказів переходу права власності на спірну земельну ділянку від                                      ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Вербківській сільській раді.
Вербківська сільська рада сама просила виключити із зазначених вище акта та наказу спірну земельну ділянку, що підтверджується дослідженими і долученими до матеріалів справи доказами. 
При цьому сільська рада просила саме виключити з вказаного вище акта приймання-передавання земельних ділянок спірну земельну ділянку, а не повертала її ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, що свідчить про те, що сільська рада розуміла, що до неї не перейшло право власності на спірну земельну ділянку.
Вербківська сільська рада надалі погодила новий проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки для відведення її ОСОБА_1 після підписання акта приймання-передавання, що підтверджується рішенням сільради про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства від 10 червня 2020 року                     № 779-46/VІІ скл., у тому числі і для ОСОБА_1 .
Вербківська сільська рада розуміла той факт, що власником спірної земельної ділянки на момент погодження проектів землеустрою було ГУ Держгеокадастру             у Дніпропетровській області і сільрада не заперечувала проти відведення землі ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Рішення місцевого суду оскаржено в апеляційному порядку Дніпропетровською обласною прокуратурою.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевий суд всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, у судовому засіданні досліджено усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості та надано їм правильну оцінку.
Земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740, загальною площею 85,2359 га не була прийнята до комунальної власності Вербківської сільської ради як така та фактично не була включена до переліку комунальної власності Вербківської об'єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області .
Вербківська сільська рада підтвердила ту обставину, що нею не було включено земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 до земель комунальної власності, отже сільська рада не набула щодо спірної земельної ділянки жодних прав, у тому числі права витребування вказаної земельної ділянки від доброчесних набувачів.
ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на момент постановлення спірних рішень мало у державній власності земельну ділянку з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740, з масиву якої виділялася спірна земельна ділянка та, відповідно, мало повне і беззаперечне право приймати рішення щодо передання всієї земельної ділянки чи її частини у власність громадян.
Жодних правових підстав для захисту прав Вербківської сільської ради не існує, оскільки у Вербківської сільської ради прав на спірну земельну ділянку не існувало. Реєстрації права у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень Вербківської сільської ради не було. За таких обставин під час вирішення справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради не підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У квітні 2023 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені Павлоградською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради позовні вимоги.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 21 червня 2022 року у справі № 912/1520/21 та від 17 січня 2023 року у справі № 904/8849/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах. Зокрема, заявник вказує, що з метою усунення колізії норм права, а саме застосування статті 125 ЗК України та статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у частині моменту переходу права власності та розпорядження землями сільськогосподарського призначення необхідним є викладення Верховним Судом висновку з цього питання (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Провадження у суді касаційної інстанції
27 червня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
Підставами відкриття касаційного провадження є пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
09 серпня 2023 року у зв`язку зі звільненням у відставку судді Верховного Суду ОСОБА_7. у касаційному провадженні № 61-6376ск23 на підставі службових записок секретаря Першої судової палати Луспеника Д. Д. здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Суддею-доповідачем у зазначеній справі визначено Сердюка В. В. , суддями, які входять до складу колегії, визначено ОСОБА_3. та Фаловську І. М. 
08 листопада 2023 року у зв`язку зі звільненням у відставку судді Верховного Суду ОСОБА_3. на підставі службової записки судді Сердюка В. В. у касаційному провадженні № 61-6376ск23, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Суддею-доповідачем у зазначеній справі визначено Сердюка В. В., суддями, які входять до складу колегії, визначено Карпенко С. О. та Фаловську І. М.
08 листопада 2023 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
У відзиві на касаційну скаргу представник ТОВ «Сегеста» адвокат Шпакова О. С. вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Доводи клопотання про закриття касаційного провадження
У  жовтні 2023 року та у травні 2024 року представником ТОВ «Сегеста» адвокатом Шпаковою О. С. в інтересах товариства подані до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження у справі з підстав, визначених пунктами 4, 5  частини першої статті 396 ЦПК України.
 
Інші клопотання, подані до Верховного Суду
У серпні 2023 року представником ТОВ «Сегеста» адвокатом Шпаковою О. С. в інтересах товариства подано до Верховного Суду додаткові пояснення у справі             № 185/11185/21 щодо обставин, викладених у касаційній скарзі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21 грудня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області видано наказ № 4-5230/15-18-СГ, згідно з яким ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області передало Вербківській сільській раді у комунальну власність за актом приймання-передавання земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7 805,5902 га на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акту прийому-передачі. 
Згідно з копією акта приймання-передавання земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність                        від 21 грудня 2018 року стороною, яка прийняла земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею             7 805,5902 га, на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області, виступив Вербківський сільський голова Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області Холоденко Л., про що свідчить його підпис на вказаному акті.
До переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 7 805,5902 га, які підлягали передачі з державної в комунальну власність Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області, була внесена і земельна ділянка з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740, із закріпленим правом постійного користування нею з 16 серпня 2018 року за ТОВ «Сільськогосподарське товариство з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава». Вказане підтверджується копією додатку до акта приймання-передавання від 21 грудня 2018 року та підписом уповноваженої особи - Вербківського сільського голови Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області Л. Холоденка.
На підставі рішення Вербківської сільської ради від 29 серпня 2019 року «Про клопотання щодо виключення земель сільськогосподарського призначення державної форми власності розташованих на території Вербківської сільської ради з акта приймання-передавання від 21 грудня 2018 року», сільська рада направила клопотання від 02 вересня 2019 року № 943/1 до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області про виключення з акта приймання-передавання від 21 грудня 2018 року земельних ділянок, у тому числі й земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-2428/15-19-СГ від 03 жовтня 2019 року внесені зміни до наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-5230/15-18-СГ від 21 грудня 2018 року та виключено з додатку до акта приймання-передавання від 21 грудня 2018 року, затвердженого наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області                      № 4-5230/15-18-СГ від 21 грудня 2018 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», у тому числі з кадастровим номером 1223582800:01:003:0740 на підставі клопотання Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року. 
Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області                                 від 04 травня 2020 року № 4-5786/15-20-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у порядку безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області.
Окрім ОСОБА_1 , дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність в порядку безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства отримали й інші громадяни, серед яких був і ОСОБА_2 . Наведене підтверджено копією наказу                                        ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 23 квітня 2020 року                          № 4-4126/15-20-СГ.
Відповідно до копій проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області вказані проекти землеустрою розроблені щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1223582800:01:003:0800.
Згідно з копією рішення Вербківської сільської ради від 10 червня 2020 року цим документом погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 1223582800:01:003:0800, для ведення особистого селянського господарства у власність саме ОСОБА_1 
12 серпня 2020 року Вербківська сільська рада затвердила документацію проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надала ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, загальною площею 2 га, в тому числі пасовища 2 га (кадастровий номер 1223582800:01:003:0800) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району, яку згодом ОСОБА_1 зареєстрував відповідно до вимог законодавства. 
Суду не надано доказів того, що спірна земельна ділянка (кадастровий номер 1223582800:01:003:0800) перебувала у постійному користуванні ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава».
ТОВ «Сільськогосподарське товариства з забезпечення інвалідів «Спокій Мадава» не заперечувало проти передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та не зверталося із заявами про порушення його прав або законних інтересів.
Встановлено, що ОСОБА_1 після отримання спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства відчужено її ТОВ «Сегеста», що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21 січня 2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Сегеста».
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Ухвалюючи рішення у справі місцевий суд, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають, оскільки судом під час розгляду справи не встановлено порушення визначеної на час виникнення спірних правовідносин законодавчої процедури отримання ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
 
Щодо позовних вимог, заявлених до ТОВ «Сегеста»
Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Спір у цій справі в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу з одночасним припиненням речових прав ТОВ «Сегеста» на земельну ділянку, витребування земельної ділянки є спором про порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичної особи щодо нерухомого майна.
Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги є порушення встановлених правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу.
Отже, судові рішення у зазначеній частині слід скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити.
 
Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу                             ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані                  в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі            № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі              № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).
У справі, яка переглядається, позовна заява подана керівником Павлоградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області у зв`язку із незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства фізичною особою ОСОБА_1 , з метою подальшої її передачі юридичній особі - ТОВ «Сегеста».
Велика Палата Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц (провадження                                         № 14-2цс21) у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 
Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник 
з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. 
Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження                                № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження                             № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження                               № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження                             № 14-125цс20).
Отже, вимоги про визнання незаконним та скасування наказоргану державної влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з власності держави, самі по собі не відповідають належному способу захисту, а такі обставини повинні встановлюватися у межах справи про витребування такого майна з чужого незаконного володіння.
Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року                      у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).
Ураховуючи наведене, заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу не відповідають належному способу захисту.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. 
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду:                        від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
З огляду на мотиви цієї постанови та на її висновки Верховний Суд не аналізує інші доводи касаційної скарги прокурора.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги є порушення встановлених правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями                         19-22 цього Кодексу.
На цій підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду             від 16 березня 2023 року в частині позовних вимог, пред`явлених до ТОВ «Сегеста», слід скасувати, а провадження у справі у цій частині закрити.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки, суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні позову у частині визнання незаконним та скасування від 12 серпня 2020 року                                № 4-8540/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки у власність» наведеній частині, але помилилися в мотивах такої відмови, то оскаржувані судові рішення необхідно змінити в зазначеній частині та викласти мотиви відмови в редакції цієї постанови.
Верховний Суд відхиляє клопотання ТОВ «Сегеста» про закриття касаційного провадження у справі, оскільки вважає, що відсутні підстави, передбачені положеннями статті 396 ЦПК України, для його закриття.
 
Щодо судових витрат
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Незважаючи на часткове задоволення касаційної скарги прокурора, Верховний Суд не змінює розподілу судових витрат, а також залишає витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги за заявником, оскільки часткове закриття провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до ТОВ «Сегеста», та зміна мотивів відмови у задоволенні частини позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області не змінили пропорційність задоволених позовних вимог позивача.
Керуючись статтями 141, 255, 400, 402, 409, 412, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» про закриття касаційного провадження у справі відмовити.
Додаткові пояснення, подані представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста» - адвокатом Шпаковою Ольгою Сергіївною 08 травня 2024 року, залишити без розгляду.
Касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області                   від 16 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                            від 16 березня 2023 року в частині позовних вимог, пред`явлених до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сегеста», про витребування земельної ділянки скасувати. 
Провадження у справі у цій частині закрити.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області                      від 16 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                             від 16 березня 2023 року в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, визнання недійсним договору купівлі-продажу змінити, виклавши мотивувальну частину судових рішень у редакції цієї постанови, а у решті в цій частині залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                       І. М. Фаловська
 
Судді                                                                                                В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                          С. О. Карпенко
 
                                                                                                          А. С. Олійник
 
                                                                                                           В. В. Сердюк