Справа № 352/2383/23 
Провадження № 22-ц/4808/461/24 
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2024 року                                                                        м. Івано-Франківськ 
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                        Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:                             Максюти І.О., Василишин Л.В.
секретаря                        Гудяк Х.М.
       з участю                        представників: ОСОБА_1 адвоката Бартківа А.Я.;                                         ОСОБА_2 адвокатки Бойко С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гедзика Василя Мироновича на рішення Тисменицького районного суду від 17 січня 2024 року, постановлене в складі судді Оліника М.Ю. в м. Тисмениця, повний текст складено 19 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди та про відшкодування завданої моральної шкоди.
Позовна заява обґрунтована тим, що 17 жовтня 2022 року о 10 год 05 хв на автодорозі Н-10 Стрий-Чернівці ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Фольцваген Таурег, н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність при виконанні обгону, не впевнився в безпечності, чим порушив п. 14.6, п. 2.3б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП та скоїв зіткнення з автомобілем Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку та повертав ліворуч. Постановою Тисменицького районного суду від 02 лютого 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 38, п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Внаслідок ДТП автомобіль Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, який керував транспортним засобом Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 в момент ДТП 17 жовтня 2022 року, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. З метою забезпечення відшкодування шкоди завданої ДТП позивач звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» для відшкодування завданої шкоди, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-206797014. 31 серпня 2023 року ОСОБА_2 отримав страхове відшкодування в сумі 40 573,55 грн. З метою ремонту транспортного засобу Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернувся до офіційного дилера бренду Опель «Модерн-Авто». Відповідно до рахунку на оплату №0000001068 від 21 липня 2023 року наданого ТзОВ «Модерн-Авто» вартість пошкоджених запчастин, що підлягають заміні та ремонту, становить 246 288,86 грн. Різниця між фактичною сумою матеріальних збитків, завданих ОСОБА_2 внаслідок ДТП та розміру виплаченого йому страхового відшкодування становить 205 715,31 грн, тому вказана сума підлягає стягненню на його користь з відповідача ОСОБА_1 . Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягала в отриманні стресу та переживань після ДТП, у душевних стражданнях, яких ОСОБА_2 зазнав у зв`язку з пошкодженням майна та тривалого розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , позивач доклав додаткові зусилля для організації своєї життєдіяльності, так як вимушено був позбавлений транспортного засобу для пересування, а тому оцінює завдану йому моральну шкоду в 5000 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, що мала місце 17 жовтня 2022 року в розмірі 205 715,31 грн; 5 000,00 грн моральної шкоди та понесені судові витрати зв сплати судового збору, витрат на правову допомогу та оплату висновку експерта в загальному розмірі 13 135,90 грн.
Рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 124 782 (сто двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) грн 45 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3000 (три тисячі) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 6049 (шість тисяч сорок дев`ять) грн 18 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1  адвокат Гедзик В. М. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач добровільно узгодив суму страхової виплати, а тому не може претендувати на будь яке додаткове стягнення із відповідача та підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення такого, який визначений страховиком відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача різницю між страховою виплато та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, помилково дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку такої виплати. Крім цього, згідно висновку експерта, ринкова вартість пошкодженого автомобіля до ДТП складала 165 356 гривень, а вартість відновлювального ремонту - 175 175,73 гривень. Отже, транспортний засіб марки «Opel», модель «Movano», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необгрунтованим, адже вартість ремонту перевищує вартість самого транспортного засобу. У випадку фізичного знищення транспортного засобу потерпілому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП відповідно  статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Крім того,  у матеріалах справи відсутній висновок судового експерта або оцінювача про вартість залишків відповідного авто, який залишився у власності  ОСОБА_2 , тобто дійсний розмір матеріальної шкоди належними та допустимими доказами не підтверджено. Щодо моральної шкоди, то з фото його пошкодженого транспортного засобу видно, що такі є незначними, тому позивачу не завдано моральної шкоди. Жодних тілесних ушкоджень позивач не отримав, відповідно не поніс фізичних страждань.
Рішення суду у цій справі позивач ОСОБА_2 чи його представник не оскаржує.
27 лютого 2024 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування шкоди, підлягає сплата потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою особою, яка завдала дану шкоду. Страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову у здійсненні відшкодування та розмір страхового відшкодування. Наданий ним висновок екперта від 26.06.2023 року про вартість матеріального збитку чітко вказує на вартість ремонтних робіт, необхідних в результаті завданої відповідачем шкоди. Даний висновок є належним доказом, інших доказів для спростування понесених витрат відповідачем не надано. Моральна шкода спричинена в результаті стресу та переживань після ДТП, у душевних страждань, які спричинені внаслідок пошкодження автомобіля. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Бартків А.Я. підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу завдольнити.
Представник ОСОБА_2 адвокатка Бойко С.М. доводи апеляційної скарги заперечила. Вважає рішення суду законним та обгрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Ухвалене судом першої інстанції рішення частково не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 17 жовтня 2022 року о 10 год 05 хв на автодорозі Н-10 Стрий-Чернівці ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Фольцваген Таурег, н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність при виконанні обгону, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Опель н.з. НОМЕР_2 , який рухався попутньо та повертав ліворуч.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником транспортного засобу Опель Мовано, номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с.14).
Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2023 року, яка набрала законної сили 14 лютого 2023 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 38, п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.9, 78).
Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 (водія автомобіля Опель н.з. НОМЕР_2 ) за ст. 124 КУпАП - закрите за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 10-11).
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у страховій компанії ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», з лімітом відшкодування майнової шкоди у розмірі 130 000 грн, яка на виконання умов страхового зобов`язання 31 серпня 2023 року здійснила матеріальне відшкодування позивачу у розмірі 40 573,55 грн (а.с.12-13).
Згідно з висновком експерта від 26 червня 2023 року № СЕ-19/109-23/6909-АВ встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику наданого на дослідження автомобіля марки Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 , 2003 року виготовлення, внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 17 січня 2022 року становить 165 356 грн (а.с. 41-56).
Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_4 завдану внаслідок ДТП шкоду у розмірі 205 715,31 грн, посилаючись на те, що згідно довідки ТзОВ`Модерн-Авто» від 21 липня 2023 року вартість запасних частин необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля становить 246 288, 86 грн, з яких відшкодовано страховиком у розмірі 40 573,55 грн.
На підтвердження вартості завданих збитків позивач посилався на висновок №СЕ-19/109-23/6909-АВ Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26.06.2023 що вартість матеріального збитку завданого власнику наданого на дослідження автомобіля марки Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 , 2003 року виготовлення, внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 17 січня 2022 року становить 165 356 грн (а.с. 41-56).
Заперечуючи проти заявлених у справі вимог, представник відповідача адвокат Бартків А.Я. вказував, що вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля перевищує його ринкову вартість, тому останній відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, а не повної вартості автомобіля на час ДТП.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновком експерта від 26 червня 2023 року № СЕ-19/109-23/6909-АВ встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику наданого на дослідження автомобіля марки Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 , 2003 року випуску, внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 17 січня 2022 року становить 165 356 грн, страхова компанія ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на виконання умов страхового зобов`язання 31 серпня 2023 року здійснила матеріальне відшкодування позивачу у розмірі 40 573,55 грн, тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 124 782,45 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Вказана сума є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, виплаченим страховою компанією (165356 - 40573,55 = 124 782,45). Щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховав, що тяжких наслідків для позивача не настало, а тому відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн є достатнім, обґрунтованим та справедливим, і стягує зазначену суму на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 .
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками судів, враховуючи наступне.
Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати  (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.
Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).
Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за  Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).
Встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Фольцваген Таурег, н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», з лімітом страхового відшкодування - 130 000 грн,франшиза - 2 600 грн.
Отже, частка відповідальності ОСОБА_1 , становить різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом страхового відшкодування - 127 600  грн.
Вирішуючи питання про відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його автомобілю у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягала виплаті потерпілому, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до висновку експерта висновком від 26 червня 2023 року № СЕ-19/109-23/6909-АВ встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику наданого на дослідження автомобіля марки Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 , 2003 року виготовлення, внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 17 січня 2022 року становить 165 356 грн, що дорівнює його ринковій вартості у сумі 165 356 грн, тому вартість відновлювального ремонту автомобіля є економічно недоцільним.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.  Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21).
Враховуючи викладене, помилковими є висновок суду першої інстанції, що на користь позивача необхідно стягнути саме вартість автомобіля на час ДТП, а не різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП.
Отже, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Установлено, що висновком експерта №СЕ-19/109-23/6909-АВ від 26 червня 2023 року не визначено вартість автомобіля автомобіля марки Opel Movano, н.з. НОМЕР_2 , 2003 року випуску після ДТП, а представник відповідача адкакат Бартків А. Я. _ під час розгляду справи наполягав на застосуванні до спірних правовідносин статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», частиною другою якої і передбачено порядок визначення шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.
Суд першої інстанції не звернув уваги на норми статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які підлягали до застосування, та на доводи представника ОСОБА_1 , викладені у відзиві на позивну заяву, щодо необхідності застосування до спірних правовідносин зазначеної статті Закону, тобто не правильно застосував норми матеріального права, тому не правильно вирішив заявлений у справі спір.
Чумак Сб, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначав, зокрема, про неправильне застосування статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з метою правильного вирішення справи та встановлення вартості автомобіля позивача після ДТП, представником позивача не подано таких доказів.
Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду експерт Мосейчук В.В. пояснив, що вартость автомобіля позивача після ДТП у висновку не вказана, оскільки позивачем на перед експертом таке питання не ставилось. 
За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановлено, що позивач не подав до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП.
Позивач наполягав саме на відшкодуванні повної вартості автомобіля на час ДТП, зазначав про відсутність підстави для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
При цьому, позивач залишив собі пошкоджений після ДТП автомобіль автомобілем Opel Movano, н.з.  НОМЕР_2 та у подальшому бажає його відновити.
Колегія суддів також враховує принцип добросовісності, який полягає у певному стандарті поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Особи, яка бере участь у справі, зобов`язана добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки.
Поведінка позивача щодо залишення собі пошкодженого автомобіля, отримання страхового відшкодування на відновлення автомобіля, а також вимога про відшкодування йому повної вартості вказаного автомобіля за ціною станом на час ДТП не є добросовісними.
Отже, суд першої інстанції помилково не застосував норми статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не дав належної оцінки різниці вартості автомобіля до та після ДТП, оскільки саме вказана сума, за вирахуванням суми страхового відшкодування, і підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача як заподіювача збитків.
Вказані висновки підтверджуються практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 06 грудня 2021 року у справі № 757/22936/19-ц (провадження № 61-12685св21), від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц (провадження № 61-6829св20).
Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.
Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.
Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. 
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що встановлено вина відповідача, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди. Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 3 000, 00 грн, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з принципів розумності і справедливості та урахував, що позивач перенесла фізичний біль та страждання, які зазнала у зв`язку з незаконними діями відповідача.
Доводи апеляційної скарги зазначених обставин не спростовують, тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що вирішуючи цей спір судом неповно з`ясувано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не невідповідають обставинам справи, тому рішення суд в частині стягнення матеріальної шкоди необхідно скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 205 715 гривень 31 копійок відмовити.
За змістом ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.
Відповідно до підпункту В пункту 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки ОСОБА_1 оскаржував стягнення матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 124 782 (сто двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) грн 45 коп з заявленої позивачем суми 205 715, 31 грн, що пропорційно розмір судового збору збору становить 1879 грн 80 коп, що становить 57 % з сплаченої суми за подання апеляційної скарги у розмірі 3 270 грн 69 коп згідно квитанції № 8851-7950-3767-9129 від 15.02.2024. 
Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову, то з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь  ОСОБА_5 судовий збір за подання апеляційної скарги у ромірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 (вісімдесять) копійок.
Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  представника  ОСОБА_1 адвоката Гедзика Василя Мироновича задовольнити частково. Рішення Тисменицького районного суду від 17 січня 2024 року в  частині  стягнення матеріальної шкоди  скасувати. Ухвалити у цій частині нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 205 715 гривень 31 копійок відмовити.
Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди залишити без змін.
Змінити розподіл судових витра та стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1   судові витрати у розмірі 1879 (сто вісімдесят місдесят дев`ять) гривень 80 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 липня 2024 року.
Судді:                                                                        В.Д.Фединяк
                                                                               І.О. Максюта
                                                                               Л.В.Василишин