Справа № 462/5295/23                                Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н. М. 
Провадження № 22-ц/811/1065/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       30 липня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року в складі судді Галайко Н.М. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційни банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
встановив:
У липні 2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 05 вересня 2018 року в розмірі 278 172 грн. 22 коп.
Вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.09.2018 відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитного рахунку. В подальшому, відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 30.01.2020, отримав картку типу: преміальна Visa Signature (кредитний ліміт 300 000,00 гривень). Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушенням зобовязань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом а 22.05.2023 має заборгованість 278 172 грн. 22 коп, з яких 231 659 грн. 76 коп. заборгованість за кредитом, 46 512 грн. 46 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» зазначену заборгованість, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду.
Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – 231 659 (двісті тридцять одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05.09.2018.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – 3 474 (три тисячі чотириста сімдесят чотири) грн. 50 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає рішення суду в задоволеній частині таким, що прийняте без належного з`ясування усіх обставин справи та характеру правовідносин між учасниками.
Зазначає, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжних карт № НОМЕР_1 від 12 січня 2012 року, а також Додаткову угоду до нього, складовою частиною якої є Умови та Правила надання банківських послугу Приватбанку. Відповідно до умов даного Договору та додаткової угоди до такого, Банк брав на себе зобов`язання відкрити для апелянта рахунок у філії «Західного головного регіонального управління « ПАТ КБ «Приватбанк» та видати карту Visa Platinum з чипом для обслуговування банківського рахунку. За пропозицією Банку, позивачем емітовано та видано дружині апелянта ОСОБА_2 іншу картку Visa Lady Platinum, яка дозволяла самостійне здійснення останньою всіх видів фінансових операцій за відкритими на відповідача рахунками, та в подальшому, передбачала користуватися кредитним лімітом без обмежень. З цією метою між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено окремий договір аналогічного змісту та видано картку 5363542711526260, емітовану на ім`я дружини ОСОБА_2 . 
Звертає увагу, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09.07.2020 (справа №372/3699/19), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду, шлюб між апелянтом та його дружиною розірваною.
Аналіз відомостей, що містяться у виписці по особовому рахунку, долученій позивачем в якості доказу отримання апелянтом кредитних коштів, у сукупності із відомостями про номера кредитних карток, що видані позивачем апелянту, які також долучено позивачем до матеріалів справи, дає можливість дійти до очевидного висновку про те, що заборгованість виникла внаслідок витрат, які здійснено за допомогою кредитної картки з номером: 5363542711526260. Натомість, як вбачається із Довідки про видачу апелянту кредитних карток, картка із вищезазначеним номером апелянту не належала та не належить. 
З огляду на викладене, наголошує, що апелянт не є належним відповідачем у даній справі. 
Цивільним процесуальним законодавством України встановлено наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача. За результатами розгляду справи, суд відмовляє в задоволенні позову до неналежного відповідача. При цьому, визначення відповідачів, предмета та пістав позову є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 
Звертає увагу на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було враховано вимоги Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, яким внесено зміни до ЦК України, а також до Закону №1734, та якими встановлено, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення.
Окрім того зауважує, що судом першої інстанції не досліджено наявність у представника позивача відповідного права на звернення до суду та достатніх повноважень для цього.
Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Згідно із ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України в редакції станом на час подання апеляційної скарги).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з такого. 
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за договором №б/н від 05.09.2018, внаслідок чого виникла заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк», що стверджується представленими суду письмовими доказами.
Врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 03.07.2019 справа № 342/180/17, суд першої інстанції стягнув заборгованість за тілом кредиту, відмовивши у вимозі про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони узгодили розмір і порядок нарахування таких.
Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується позивачем в частині задоволених позовних вимог, відтак колегія суддів в іншій частині судове рішення не перевіряє.
Судом встановлено, що 05.09.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 174).
У вказаній заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно із довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, вбачається, що відбувалися зміни кредитного ліміту, а саме: 24.02.2020 встановлено кредитний ліміт 210 000 грн. 00 коп., який 27.12.2022 зменшено до 00 грн. 00 коп. (а.с. 173).
Довідкою АТ КБ «Приватбанк» підтверджено видачу ОСОБА_1 8 (вісім) кредитних карток (а.с.173 зворот).
30.01.2020 ОСОБА_1 ознайомився з умови кредитування з використанням типів кредитного продукту: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «VISA Infinite», про що поставив свій підпис у паспорті споживчого кредиту (а.с. 175-178).
Також, до позовної заяви додано Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток «Platinum», «World Black Edition», «World Elite», «Infinite», «VISA Signature» (а.с. 178 зворот - 182).
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 183- 230).
Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором на 22.05.2023 становить 278 172 грн. 22 коп., з яких: 231 659 грн. 76 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 46 512 грн. 46 коп. – заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 96-100).
З Виписки за договором №б/н за період 03.01.2014-24.05.2023 вбачається, що ОСОБА_1 користувався кедитними коштами, використовуючи отримані в Банку картки, разом з тим, не виконав своїх зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі (а.с. 100 зворот, 172 зворот).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 і 2 статті 634ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
З матеріалів справи безспірно встановлено, і це не заперечується самим відповідачем, що 05.09.2018 ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, уклав договір про надання банківських послуг (кредитний договір) шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», згідно із яким отримав у позивача кредит на картковий рахунок із встановленим лімітом, який в подальшому змінювався. 
Як зазначає позивач, банк виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами, протилежного не встановлено.
При цьому, зазначена обставина, а саме використання відповідачем кредитних коштів у різних потребах чітко підтверджується випискою за договором.
В свою чергу, позивач стверджує, що відповідач не належним чином виконував свої обов`язки, відтак згідно із долученим розрахунком заборгованості за договором № б/н від 05.09.2018, станом на 22.05.2023 ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 278 172 грн. 22 коп., з яких: 231 659 грн. 76 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 46 512 грн. 46 коп. – заборгованість за простроченими відсотками. 
Цим же розрахунком заборгованості підтверджується часткове погашення відповідачем заборгованості за наданим кредитом, що свідчить про визнання останнім своїх зобов`язань, а також дійсне використання кредитних коштів. 
Доказів того, що ОСОБА_1 погасив заборгованість за договром б/н від 05.09.2018 матеріали справи не місять. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення заборгованості за фактично отриманим кредитом, оскільки такі в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. 
Доводи скарги про те, що заборгованість виникла з вини колишньої дружини, на ім`я якої було видано картку 5363542711526260, колегією суддів відхиляються з огляду на таке. 
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Як стверджував відповідач, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжних карт № НОМЕР_1 від 12 січня 2012 року, а також Додаткову угоду до нього, складовою частиною якої є Умови та Правила надання банківських послугу Приватбанку. Відповідно до умов даного Договору та додаткової угоди до нього Банк брав на себе зобов`язання відкрити для апелянта рахунок у філії «Західного головного регіонального управління «ПАТ КБ «Приватбанк» та видати карту Visa Platinum з чипом для обслуговування банківського рахунку. 
За пропозицією Банку, позивачем емітовано та видано дружині апелянта ОСОБА_2 іншу картку Visa Lady Platinum, яка дозволяла самостійне здійснення останньою всіх видів фінансових операцій за відкритими на відповідача рахунками, та в подальшому, передбачала користуватися кредитним лімітом без обмежень. З цією метою між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено окремий договір аналогічного змісту та видано картку 5363542711526260, емітовану на ім`я дружини ОСОБА_2 .
З наведеного можна дійти висновку, що ОСОБА_1 маючи відкритий у АТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок (0978262516199528180, НОМЕР_2 ), використав своє право звернутися до Банку з метою емісії Клієнту додаткового платіжного інструмента до свого рахунку, а також емісії додаткового платіжного інструмента до свого рахунку іншій фізичній особі (не власнику рахунку). 
У свою чергу, Банк емітував платіжний інструмент (платіжну картку) до рахунку, відкритого в Банку на ОСОБА_1 , фізичній особі (не власнику рахунку) ОСОБА_2 , оскільки власник рахунку надав згоду щодо емісії. Клієнт-власник рахунку ОСОБА_1 не встановлював обмеження суми платіжних операцій за рахунком, які мала право використовувати ОСОБА_2 , тому користування карткою емітованою на ім`я ОСОБА_2 було правомірним. 
Згідно із банківською випискою, ОСОБА_2 користувалася емітованою карткою 5363542711526260 востаннє 12.08.2019, тобто в період, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Як стверджував в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , у нього не було жодних заперечень з приводу коритування його дружиною цією карткою. Після розірвання у листопаді 2020 року шлюбу, ОСОБА_2 карткою не користувалась. 
З врахуванням наведеного, відповідальність за всі платіжні операції, які ініціювались ОСОБА_2 , в тому числі за рахунок кредитних коштів, права та обов`язки, що виникають внаслідок таких операцій, покладаються виключно на власника рахунку ОСОБА_3 ..
На підставі викладено, колегія суддів доходить висновку, що належним відповідачем у відносинах, що виникли між сторонами є саме власник рахунку, в даному випадку ОСОБА_1 , відтак ОСОБА_2 не може виступати належним відповідачем у справі, оскільки не є власником рахунку. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині правильності висновків суду апеляційної інстанції не спростовують. 
Інші доводи скарги про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом не було враховано вимоги Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, яким внесено зміни до ЦК України, а також до Закону №1734, та якими встановлено, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за тілом кредиту, без застосування до відповідача штрафних санкцій. 
В свою чергу, покликання апелянта на те, що суд не дослідив наявності у представника АТ КБ «Приватбанк» Безменка М.Є. права на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, є безпідставними виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, 13 липня 2023 року до Залізничного районного суду м. Львова надійшла позовна заява, підписана представником АТ КБ «Приватбанк» Безменка М.Є. про стягнення заборгованості.
Частиною сьомою статті 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
Згідно частини третьої вказаної статті довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
При цьому, положеннями статей 175 та 177 ЦПК України не встановлено обов`язку позивача додати до позовної заяви, окрім довіреності на підтвердження своїх повноважень діяти від імені позивача, докази повноважень посадової особи на видачу довіреності.
На підтвердження своїх повноважень діяти від імені АТ КБ «Приватбанк» адвокат Безменко М.Є. надав копію довіреності №101-К-О від 16 січня 2023 року, виданої Головою Правління АТ КБ «Приватбанк» Герхард Бьош, та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2712.
Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №297539366852, сформованою 10 червня 2021 року підтверджено, що головою правління є ОСОБА_4 . 
При цьому, довіреність №101-К-О видана ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 16.01.2023 року, є чинною до 16.01.2026р. 
Докази того, що вказана довіреність була відкликана (скасована) в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, ОСОБА_6 при зверненні до суду з позовною заявою від імені та в інтересах АТ КБ «Приватбанк» надано всі документи, передбачені цивільним процесуальним законом.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких він дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 липня 2024 року.

Головуючий                                                        А.В. Ніткевич
Судді                                                                С.М. Бойко
                                                                                       С.М. Копняк