ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 463/1735/16-ц
провадження № 61-11082св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
за первісним позовом:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за об'єднаним позовом:
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року в складі судді Жовніра Г. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 19 червня 2023 року в складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив розділити будинок АДРЕСА_1 на підставі варіанту № 3 висновку експертизи № 069/16 та розділити земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:04:004:0069 за цією адресою на підставі пропозиції поділу земельної ділянки, розробленої інженером-землевпорядником ОСОБА_5 .
Позов мотивований тим, що він є власником 1/2 частки зазначеного будинку. Власником іншої 1/2 частки будинку спочатку був ОСОБА_4 , який відчужив свою частку на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Він як співвласник будинку АДРЕСА_1 має намір виділити свою частку в ньому та у зв`язку з цим провести також поділ земельної ділянки площею 0,1000 га. В добровільному порядку відповідачі спір вирішити відмовляються.
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та просила прийняти рішення про реальний поді будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером 4610137200:04:004:0069 між нею та відповідачами.
На обґрунтування позову зазначала, що їй на праві власності належить 1/4 спірного будинку та 1/4 спірної земельної ділянки, які вона має намір виділити, чітко визначивши, які саме приміщення є її власністю, а які переходять у власності відповідачів відповідно до ідеальних часток.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що поділ будинку за варіантом позивача передбачає втручання в несучі конструкції та інженерні мережі, отже, потребує отримання документів, що дають право на їх виконання, проте позивач не надав доказів можливості проведення таких робіт. У зв`язку з відмовою у поділі житлового будинку, суди відмовили й у поділі земельної ділянки.
Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суд касаційної інстанції виходив з того, що отримання документів, які дають право на виконання робіт з переобладнання будинку, є питанням способу та порядку виконання судового рішення.
Суди цього не врахували та дійшли передчасного висновку про відмову в позові ОСОБА_1 лише з підстав відсутності дозволів на виконання робіт, визначених у висновку судової будівельно-технічної експертизи, а також ненадання позивачем доказів наявності технічної можливості проведення вказаних робіт.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 19 червня 2023 року (з урахуванням ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2023 року про виправлення описки), позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Розділено будинок за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відповідно до варіанту № 3, запропонованого експертом Табунщик Т. Я. у висновку № 069/16 від 24 квітня 2017 року, враховуючи, що вказана експертом частка ОСОБА_4 належить відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про реальний розподіл будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі варіанту № 3 висновку експертизи № 069/16 підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не запропонували жодного іншого варіанту розподілу будинку.
Відчуження ОСОБА_4 своєї частки відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перешкоджає вирішенню спору та здійсненню розподілу на підставі вказаного вище висновку експерта, оскільки частка позивача залишилась незмінною, а спільна частка відповідачів відповідає частці їх батька, вказаній у висновку експерта. 
Вимоги про поділ земельної ділянки задоволенню не підлягають, оскільки розроблені інженером землевпорядником ОСОБА_5 рекомендації щодо поділу земельної ділянки суперечать варіантам, запропонованим у висновку експерта № 069/16, та заперечується стороною відповідачів.
Позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки позивач не погодилася з жодним запропонованим у висновок експерта № 2643/4900-4902 від 30 березня 2022 року варіантом поділу будинку, не подала уточнену позовну заяву з конкретним варіантом розподілу будинку та земельної ділянки.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг
У липні 2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Булавчук І. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 червня 2023 року й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити позов ОСОБА_2 .
На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судом апеляційної інстанції норм прав без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17, від 08 березня 2023 року у справі № 559/1923/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також оскаржила судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
В процесі розгляду справи відбулась заміна відповідача на двох свіввідповідачів у зв`язку зі зміною співвласників будинку. Таким чином, на сьогодні власниками будинку є троє осіб, а експертиза, яка була врахована судом при вирішенні спору, не могла бути врахована судом при вирішенні спору.
Суд відмовив у задоволенні клопотання про допит експертів, які склали висновок судової будівельно-технічної експертизи, чи фактично позбавив можливості повноцінно дослідити наявні у справі докази.
Справа безпідставно розглянута за відсутності органу опіки та піклування.
У липні 2023 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_7 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 червня 2023 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити її позов в повному обсязі.
На обґрунтування касаційної скарги зазначала про застосування судом апеляційної інстанції норм прав без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11  вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №  569/17272/15-ц, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 19  травня 2021 року у справі №  501/2148/17, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 86), від 10 листопада 2021  року у цій справі, від 18 лютого 2020 року у справі № 205/7623/16-ц, від 08  липня 2020 року у справі № 520/13003/16-ц, від 25 червня 2019 року у справі №  924/1473/15, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 86), від 08  березня 2023 року у справі № 559/1923/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Висновок експерта є неповним, він не враховує права відповідачів як співвласників спірного будинку, оскільки експертом не вирішувалось питання поділу будинку між трьома співвласниками, не враховувалась можливість обладнання окремих входів до будинку.
Належним способом захисту прав позивача є подання позову про виділ у  натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 та витребувано її матеріали з Личаківського районного суду м. Львова.
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 
13 грудня 2023 року справа № 463/1735/16-ц надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
ОСОБА_1 направив відзиви на касаційні скарги, в яких просив залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що  ОСОБА_1 належить будинку АДРЕСА_1 . Інша частина будинку на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом належала на праві власності брату позивача ОСОБА_4 .
Відповідно до висновку № 069/16 судової будівельно-технічної експертизи від 24 квітня 2017 року, експертом запропоновано чотири варіанти розподілу житлового будинку між співвласниками по частині і два варіанти розподілу земельної ділянки з мінімально можливими переплануваннями.
31 серпня 2018 року під час судового розгляду цієї справи ОСОБА_4 подарував свою частку двом дочкам - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по частині будинку кожній.
Відповідно до технічного паспорту на будинок його загальна площа становить 545,1 кв. м, житлова - 249 кв. м.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи в дробовому вираженні.
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про поділ будинку АДРЕСА_1 відповідності до варіанту № 3 запропонованого експертом Табунщик Т.Я. у висновку № 069/16 від 24 квітня 2017 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначав, що відчуження ОСОБА_4 своєї частки відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перешкоджає вирішенню цього спору та здійсненню розподілу на підставі вказаного вище висновку експерта, оскільки частка позивача залишилась незмінною, а спільна частка відповідачів відповідає частці їх батька, вказаній у висновку експерта. 
Оскільки відповідачі не запропонували жодного іншого варіанту розподілу будинку, він підлягає поділу згідно визначеного експертом варіанту № 3.
Виходячи з аналізу змісту статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Відповідно до статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. У резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, висновок суду про задоволення вимог чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.
При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.
Зі змісту рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14 квітня 2023 року, вбачається, що його резолютивна частина фактично складається зі скопійованого з висновку № 069/16 судової будівельно-технічної експертизи від 24 квітня 2017 року варіанту № 3 розподілу житлового будинку. 
Суд в оскаржуваному рішенні не зазначив, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина спірної нерухомості конкретно виділяється кожному з його співвласників і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власникам, а фактично виклав пропозиції експерта щодо можливого поділу спірного будинку відповідно до варіанту № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи.
Крім того, в рішенні суду першої інстанції відсутні мотиви, з яких суд дійшов висновку про розподіл будинку між сторонами відповідно до варіанту № 3 висновку, судом взагалі не надано оцінку іншим варіантам поділу спірного житлового будинку між його співвласниками.
Таким чином, суд першої інстанції фактично не вирішив по суті спір.
Суд апеляційної інстанції при апеляційному перегляді справи на зазначене уваги не звернув, указані недоліки місцевого суду не виправив. 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Верховний Суд взяв до уваги тривалий час розгляду цієї справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України) дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
Під час нового розгляду апеляційному суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного суду від 19 червня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді | А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко   В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов