ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 р. 	Справа № 440/8372/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, повний текст складено 15.02.24  по справі № 440/8372/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ: 13967927 вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська обл., 36014) № 163750018336 від 29.12.2022 про перехід пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в частині неврахування довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ: 13967927 вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська обл., 36014) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 23.12.2022 з урахуванням довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 та з урахуванням сум фактично здійснених виплат;
- судові витрати стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ: 13967927 вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська обл., 36014).
В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 163750018336 від 29.12.2022 в частині неврахування довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, як такого, що призвело до призначення позивачу пенсії у значно меншому розмірі, ніж це гарантовано законодавством, що свідчить про його протиправність та наявність підстав для скасування.
З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.03.2019 у справі № 466/5138/17 зазначала, що в силу пунктів 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі по тексту – Закон № 889-VIII) державні службовці, які на день набрання чинності цим законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі по тексту – Закон № 3723-XII) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, з огляду на викладене, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. При цьому, після 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII вік і страховий стаж, що в свою чергу, узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.03.2019 у справі № 466/5138/17.
Враховуючи те, що відповідачем не спростовується право позивача на перехід на пенсію на підставі Закону України «Про державну службу», неврахування при визначенні розміру пенсії позивача складових частин оплати праці, визначених у довідці ГУ ПФУ у Полтавській області є протиправним, а тому таке рішення підлягає скасуванню.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі № 440/8372/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" без урахування довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.12.2022 року № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби з 23 грудня 2022 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” з урахуванням довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.12.2022 року № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, з 23 грудня 2022 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. (три тисячі гривень).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції ухвалити нове рішення суду, яким скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 по справі № 440/8372/23, а позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неможливість здійснення перерахунку пенсії на підставі довідок про складові заробітної плати, оскільки Законом № 889-VIII не передбачено такої можливості. На думку апелянта, такі довідки враховуються виключно при першому призначенні пенсії, а відтак, враховуючи те, що позивача із 23.12.2023 переведено на пенсію згідно із Законом № 889-VIII, а із заявою про здійснення перерахунку на підставі довідки про складові заробітної плати остання звернулась лише 09.05.2023, то право на перерахунок пенсії на підставі довідок – відсутнє.
Звернув увагу, що за принципом екстериторіальності заяву позивача розглядало ГУ ПФУ в м. Києві, та за результатом розгляду прийняло рішення № 163750018336 від 10.05.2023 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки станом на 01.05.2016 стаж державної служби пенсіонерки становить менше 20 років.
Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу стверджував про неможливість виділення коштів для відшкодування позивачеві понесених витрат, оскільки ГУ ПФУ в Полтавській області не є безпосереднім розпорядником бюджетних коштів, та використовує їх в межах затвердженого кошторису видатків та плану асигнувань.
З огляду на те, що дана справа є незначної складності, адвокатом було витрачено небагато часу на складення позовної заяви, оцінка позову у сумі 3000,00 грн – є значно перевищеною, необґрунтованою та безпідставною.
Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти її задоволення, просив рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, оскільки судом першої інстанції у повному обсязі та належним чином встановлено всі фактичні обставини у справі, зокрема, те, що позивач має більше ніж 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців, і на момент виходу на пенсію (23.12.2022) не перебувала на державній службі (звільнена з державної служби 22.12.2022). 
Крім того, вимога щодо 20-річного стажу на державній службі станом на 01 травня 2016 року враховується лише при вирішенні питання щодо наявності права на призначенні пенсії державного службовця, тоді як позивачу пенсія призначена і спору щодо цього між сторонами немає.
Стверджував про відповідність рішення суду у повному обсязі правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 19.03.2019 у справі № 466/5138/17 та від 31.08.2022 у справі № 300/843/20.
Вважав такими, що не мають жодного відношення до даної справи доводи відповідача з приводу прийняття ГУ ПФУ в м. Києві рішення від 10.05.2023 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за її заявою від 09.05.2023, оскільки вказане рішення не оскаржується та знаходиться поза межами предмета спору у даній справі.
В порядку ст. 139 КАС України повідомив про намір понести витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 24000,00 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області, та отримувала пенсію за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” .
23.12.2022 ОСОБА_2 подала до ГУ ПФУ в Полтавській області заяву про перехід на пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу» з урахуванням заробітку за листопад 2022 року.
До заяви про перехід на інший вид пенсії додала:
- довідку ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0701-8/70416 про те, що стаж державної служби ОСОБА_1 на дату звільнення (22.12.2022) становить 23 роки 11 місяців 13 днів, станом на 01.05.2016 - 17 років 03 місяці 21 день;
- довідку ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-00503-8/70305 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на грудень 2022 року;
- довідку ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70304 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) з 01.12.2017 по 30.11.2022;
- довідку ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Відповідно до рішення про перерахунок пенсії позивача №163750018336 від 29.12.2022 ОСОБА_1 з 23.12.2022 здійснено перерахунок пенсії, вид пенсії: за віком, умови призначення: Закон України "Про державну службу", вік: 60 років 8 місяців 8 днів, страховий стаж (повний): 41 рік 7 місяців 13 днів, в тому числі держслужбовці (посади ст. 25 Закону №3723): 23 роки 8 місяців 28 днів.
У відповіді ГУ ПФУ в Полтавській області від 13.06.2023 № 1600-0217-8/45140 на адвокатський запит від 09.06.2023 зазначено, що проведено перерахунок пенсії позивача із загальної пенсії за віком на пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу». При цьому для визначення розміру пенсії застосовано довідки від 23.12.2022 № 1600-00503-8/70305 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на грудень 2022 року та від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70304 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) з 01.12.2017 по 30.11.2022. Під час визначення розміру пенсії ОСОБА_1 не враховано довідку ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за листопад 2022 року, оскільки станом на 01.05.2016 року стаж державної служби ОСОБА_1 становить менше 20 років.
Позивач вважає, що неврахування відповідачем під час визначення розміру пенсії ОСОБА_1 довідки ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 призвело до призначення їй пенсії у значно меншому розмірі, ніж це гарантовано законодавством.
Не погодившись із зазначеними діями пенсійного органу позивач звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості доводів відповідача щодо недостатності у ОСОБА_1 стажу державної служби на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (станом на 01.05.2016 становив менше 20 років), а відтак і неможливості врахування довідки за листопад 2022 року про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, оскільки вказані твердження не відповідають дійсності. 
Так, врахувавши те, що позивач має більше ніж 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців, і на момент виходу на пенсію (23.12.2022 року) не перебувала на державній службі (звільнена з державної служби 22.12.2022 року), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Крім того, судом зазначено, що наявність або відсутність 20-ти річного стажу на державній службі станом на 01 травня 2016 року враховується лише для вирішення питання щодо наявності права на призначення пенсії державного службовця, тоді як позивачу пенсія призначена, і спору щодо цього між сторонами немає, а в даному випадку пенсійний орган трактує норми Закону на свій розсуд і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, врахувавши те, що вказана справа відноситься до справ незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання, дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу (27242,60 грн) до 3000,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу було врегульовано положеннями Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі по тексту – Закон № 3723-XII). Він визначав загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.
Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" № 889-VIII (далі по тексту – Закон № 889-VIII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону N 889-VIII.
Відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 889-VІІ, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, стаття 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 вказаного розділу встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, за наявності у особи певного стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року (10 років для осіб, які на зазначену дату займають посади державної служби або 20 років незалежно від того, чи працює особа на державній службі станом на 01 травня 2016 року), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідними умовами для одержання права на пенсію державних службовців особами, які станом на 01 травня 2016 року мали не менш як 10 років стажу державної служби та займали посаду, віднесену до відповідної категорії посад державних службовців, є досягнення такими особами пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", набуття страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців.
Отже, головними умовами для переведення на пенсію державного службовця є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Згідно з пунктами 4-7 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивача із 29.12.2022 переведено за її заявою з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII. 
При цьому, разом із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII позивачем надавались, зокрема довідка ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0701-8/70416, довідка ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-00503-8/70305, довідка ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70304 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, довідка ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Зі змісту рішення № 163750018336 від 29.12.2022 колегією суддів встановлено, що страховий стаж позивача становить 41 рік 7 місяців 13 днів, стаж державної служби становить 23 роки 8 місяців 28 днів.
Також зазначено, що довідка ГУ ПФУ в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, не може бути врахована, оскільки стаж державної служби позивача на день набрання чинності Законом № 889-VIII (станом на 01.05.2016) становив менше ніж 20 років.
Разом з цим, колегія суддів не погоджується із таким висновком пенсійного органу з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 (далі по тексту – Порядок № 622) згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу” (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу”:
мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;
займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
За змістом пункту 3-1 Порядку № 622 державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу”, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
Відповідно до п. 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;
у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;
матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
З аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні перерахунку пенсії відсутні будь-які законодавчі обмеження щодо необхідності станом на 01.05.2016 мати стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців не менше 20 років.
До того ж, колегія суддів враховує, що наявність або відсутність 20-річного стажу станом на 01.05.2016 враховується лише при вирішенні питання про наявність права на призначення пенсії, тоді як позивачу пенсія вже призначена і вказане питання не є спірним.
Колегія суддів підкреслює, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з приводу того, що у спірних правовідносинах пенсійний орган трактує норми на свій розсуд та надає перевагу найбільш несприятливому для позивачу тлумаченню.
До того ж, колегія суддів враховує, що доводів з приводу невідповідності спірної довідки встановленим вимогам, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не заявлялось, а відтак, у відповідача були відсутні підстави для неврахування такої довідки при первинному переведенні позивача на пенсію саме з наведених підстав.
Таким чином, оскільки вказана довідка є джерелом інформації про розмір складових, які безпосередньо впливають на правильність обчислення пенсії, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав у ГУ ПФУ в Полтавській області для їх неврахування при розгляді заяви позивача про переведення на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу».
При цьому, колегія суддів не надає оцінку доводам апеляційної скарги з приводу прийняття ГУ ПФУ в м. Києві рішення від 10.05.2023 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивача за її заявою від 09.05.2023, оскільки вказане рішення не є предметом оскарження у даній справі.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 163750018336 від 29.12.2022 в частині неврахування довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.12.2022 № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби не відповідає вимогам ст. 2 КАС України, як таке, що не містить належного обґрунтування та законних підстав для неврахування спірної довідки, що в свою чергу вказує на протиправність такого рішення та наявність підстав для його скасування.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
З огляду на вказане, враховуючи, що єдиною підставою для неврахування спірної довідки було недостатність стажу державної служби станом на 01.05.2016, що за висновком суду апеляційної інстанції визнано безпідставним, колегія суддів погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту та вважає, що ефективним способом захисту порушених прав, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” з урахуванням довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.12.2022 року № 1600-0503-8/70303 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, з 23 грудня 2022 року з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст. 139 КАС України).
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).
Згідно з ч.6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 135 КАС України).
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями ст. 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/WestAllianceLimited” проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було подано зокрема: копії договору про надання адвокатських послуг від 06.06.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Чернявським А.Л., акт приймання-передачі робіт від 12.07.2023, довідку про сплату авансу на суму 5000 грн від 06.06.2023.
За умовами Договору про надання правової допомоги № 7/23 від 06.06.2023 адвокат Чернявський А.Л., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК, № 001406, виданого Радою адвокатів Черкаської області від 17.01.2022, з однієї сторони, та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 з іншої сторони, уклали цей Договір, за змістом п. 1.1 якого адвокат зобов`язується за завданням клієнта надавати клієнту правову допомогу (послуги), а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього Договору.
За змістом абзацу третього п. 1.1 вказаного Договору адвокат надає правову допомогу у вигляді:
- забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта;
- представництво інтересів клієнта в будь-яких судах (у т.ч. в будь-яких інстанціях, в будь-яких судочинствах та будь-яких юрисдикціях), а також в інших державних органах (у. т.ч. але не виключно, правоохоронних, контролюючих тощо) та органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, в органах державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями;
- надання клієнту правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до п. 3.2-3.3 вказаного Договору, конкретні види послуг, що надаються за цим Договором, визначаються додатковою угодою (додатковими угодами) до цього Договору.
Розмір гонорару та порядок його оплати визначається сторонами у Додатку № 1 до цього Договору, що складає невід`ємну його частину.
При визначенні розміру гонорару враховується:
- обсяг і час роботи, що потрібний адвокату для належного виконання доручення;
- ступень складності правових питань, що стосуються доручення;
- вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання;
- необхідність виїзду адвоката у відрядження;
- важливість доручення з точки зору інтересів клієнта;
- особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення;
- характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;
- кваліфікація, професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.
За змістом п. 4.1 вказаного Договору, факт надання передбачених цим Договором послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг.
На виконання умов вказаного Договору, сторонами укладено Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 06.06.2023 № 7/23, за змістом п. 1 якої, адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, визначену Договором про надання правової допомоги від 06.06.2023 № 7/23, необхідну для підготовки позову та представництва клієнта під час розгляду судом першої інстанції справи за позовом клієнта до ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання протиправними дії або бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» та/або визначення розміру такої пенсії).
Згідно із п. 2 вказаної Додаткової угоди, розмір гонорару за надану правову допомогу визначається на умовах погодинної оплати.
Вартість витрат на правову допомогу (гонорару) за одну годину роботи адвоката становить 50 % від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет України». шо визначається на момент підписання Договору про надання правової допомоги, збільшеного з коефіцієнтом «1,4». що враховує наявність в Адвоката наукового ступеня кандидата юридичних наук та вченого звання доцента.
Розмір гонорару Адвоката за 1 годину роботи, обрахований відповідно до п. 1 цього додатку до договору про надання правової допомоги, складає 1878,80 грн.
Сторони погодили такі розцінки вартості окремих робіт Адвоката, пов`язаних з наданням правової допомоги Клієнту, що враховують витрати часу, необхідні для їх здійснення:
- підготовка та направлення адвокатського запиту – затрачено часу 0,5 год – вартість послуги 939,40 грн;
- підготовка та направлення запиту на отримання публічної інформації – затрачено часу 0,5 год – вартість послуги 939,40 грн;
- підготовка та направлення позовної заяви – затрачено часу 8 год – вартість послуги 15030,40 грн;
- підготовка та направлення відповіді на відзив – затрачено часу 4 год – вартість послуги 7515,20 грн;
- підготовка та направлення письмових пояснень по суті справи – затрачено часу 4 год – вартість послуги 7515,20 грн;
- підготовка та направлення заяв (клопотань) з процесуальних питань – затрачено часу 1 год – вартість послуги 1878,80 грн;
- участь у судовому засіданні (перша інстанція) – затрачено часу 1 год – вартість послуги 1878,80 грн;
- ознайомлення з матеріалами справи – затрачено часу 1 год – вартість послуги 1878,80 грн.
Відповідно до п. 8 вказаної Додаткової угоди, остаточна вартість послуг, фактично наданих адвокатом клієнту, визначається сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг.
За змістом акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 7/23 від 06.06.2023 адвокатом надано наступні послуги:
- підготовка та направлення адвокатського запиту до ГУ ПФУ в Полтавській області – затрачено часу 0,5 год – вартість послуги 939,40 грн;
- підготовка та подання до суду позовної заяви – затрачено часу 8 год – вартість послуги 15030,20 грн;
- підготовка та направлення до суду письмових пояснень – затрачено часу 4 год – вартість послуги 7515,20 грн;
- підготовка та направлення до суду заперечення на клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача – затрачено часу 1 год – вартість послуги 1878,80 грн;
- підготовка та направлення до суду заяви про розподіл судових витрат (стягнення з відповідача судових витрат) – затрачено часу 1 год – вартість послуги 1878,80 грн.
Загальна вартість наданих послуг складає 27242,60 грн.
Таким чином, з наведеного слідує, що представником позивача на підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу надано до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм ч.ч. 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Однак, вмотивованих доводів щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем не наведено, не вказано розміру витрат на правничу допомогу, яку він вважає обґрунтованою. Апеляційна скарга в частині заперечення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу містить лише загальні посилання на неспівмірність такого розміру, які не дозволяють дійти висновку про неспівмірність заявленої позивачем до відшкодування суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт.
При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складено позовну заяву та відповідь на відзив.
Під час перегляду даної справи, суд апеляційної інстанції також враховує обсяг вказаних документів та їх фактичне значення для справи, а також результат розгляду даної справи (задоволення позову в повному обсязі).
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення (3000,00 грн).
Щодо заявленої у відзиві на апеляційну скаргу вимоги про розподіл витрат понесених в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано, зокрема, додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 06.06.2023 № 7/23, довідку № 05/152-7/23 від 15.05.2024, деталізований розрахунок витрат позивача, акт приймання передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 7/23.
За змістом додаткової угоди № 2 від 15.05.2024 до Договору про надання правової допомоги від 06.06.2023 № 7/23 адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу, визначену Договором про надання правової допомоги від 06 червня 2023 № 7/23, необхідну для підготовки представництва Клієнта під час розгляду Другим апеляційним адміністративним судом справи № 440/8372/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій або бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. 
Розмір гонорару за надану правову допомогу визначається на умовах погодинної оплати з урахуванням наявності в Адвоката наукового ступеня кандидата юридичних наук та вченого звання доцента. 
Розмір гонорару Адвоката за 1 годину роботи, пов`язаної з розглядом справи № 440/8372/23 судом апеляційної інстанції, складає 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.). 
Сторони погодили такі розцінки вартості окремих робіт Адвоката, пов`язаних з наданням правової допомоги Клієнту, що враховують витрати часу, необхідні для їх здійснення:
- підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу – кількість затраченого часу, годин – 8 год, вартість роботи 24000,00 грн;
- підготовка та направлення письмових пояснень по суті справи – кількість затраченого часу, годин – 4 год, вартість роботи 12000,00 грн;
- підготовка та направлення заяв (клопотань) з процесуальних питань – кількість затраченого часу, годин – 1 год, вартість роботи 3000,00 грн;
- участь у судовому засіданні - кількість затраченого часу, годин – 1 год, вартість роботи 3000,00 грн.
Відповідно до п. 8 вказаної додаткової Угоди, остаточна вартість послуг, фактично наданих адвокатом клієнту, визначається сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг.
Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 7/23 від 06.06.2023 та Додатковою угодою № 2 від 15.05.2024 адвокатом клієнту в суді апеляційної інстанції надано наступні послуги:
- підготовка та направлення до суду та відповідачу відзиву на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Полтавській області на рішення суду першої інстанції- кількість затраченого часу, годин – 8 год, вартість послуги 24000,00 грн.
Загальна вартість наданих послуг становить 24000,00 грн.
Надаючи оцінку обґрунтованості та співмірності заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції колегія суддів, дослідивши відзив на апеляційну скаргу встановила, що останній в більшості дублює доводи, викладені в позовній заяві, має посилання лише на доказову базу, викладену у позові, здебільшого складається із викладу обставин справи, не містить власних висновків адвоката, у тому числі і посилань на судову практику.
До того ж, колегія суддів враховує, що фактично витрачений адвокатом час 8 год, з огляду на викладення доводів та міркувань, які вже раніше були відображені у позовній заяві, не відповідає реальному фактично витраченому часу на складення відзиву на апеляційну скаргу, є завищеним та неспівмірним із обсягом та складністю виконаних робіт.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що послуги з надання правової допомоги у вказаній частині підлягають відшкодуванню лише у розмірі 1500,00 грн, що дорівнює пів години вартості роботи адвоката відповідно до умов Додаткової угоди № 2 від 15.05.2024.
Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складність даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом апеляційної інстанції рішення про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, колегія суддів вважає, що співмірною та пропорційною сумою відшкодування таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є 1500,00 грн.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 по справі № 440/8372/23 - залишити без змін. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ: 13967927 вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська обл., 36014) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій