ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 р.	Справа № 480/10933/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2024, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, повний текст складено 17.05.24 по справі № 480/10933/23
          за позовом                          ОСОБА_1  
          до                         Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                                 
          про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заробітної плати
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, пов`язану з невиплатою заробітної плати у відносинах публічної служби начальнику Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 за період з 01.09.2023 року по 30.09.2023 року включно; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_1 заробітну плату у відносинах публічної служби за період з 01.09.2023 року по 30.09.2023 року включно в сумі 26 700 грн 00 коп (двадцять шість тисяч сімсот грн 00 коп).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно, у розмірі 20 175,00 грн (двадцять тисяч сто сімдесят п`ять гривень 00 коп). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 20 175,00 грн (двадцять тисяч сто сімдесят п`ять гривень 00 коп).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що на момент поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області Охтирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області припинено, а посада начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області скорочена. Звертає увагу, що штатний розпис головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області не містить штатної посади «начальник Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області». Окрім того, у зв`язку з припиненням Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області 29.08.2018, штатний розпис та кошторис видатків на утримання цього управління у грудні 2018 року вже не діяли, а на 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки не затверджувались. Вказує, що відповідно до штатного розпису головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області посада начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області відсутня, отже, позивач не є працівником головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Наголошує, що позивач не перебував з 04.07.2018 у трудових правовідносинах з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, посада начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області скорочена внаслідок постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 №5 «Деякі питання реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України Сумської області», роботу ОСОБА_1 не виконував, і, відповідно, підстави для нарахування та виплати заробітної плати (оклад, ранг, вислуга) у відносинах публічної служби за період з 01.09.2023 по 30.09.2023, включно у розмірі 20175 (двадцять тисяч сто сімдесят п`ять) грн 00 коп, відсутні. 
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 року без змін. Зазначає, що права та обов`язки Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 30.08.2018 року в порядку правонаступництва перейшли до Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, а з 19.06.2019 року до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яке станом на дату прийняття рішення по даній справі є правонаступником Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумської області. Вказує, що головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яке є правонаступником всіх прав і обов`язків, зобов`язане прийняти від Південного об`єднаного управління фонду і взяти на облік трудову книжку позивача і зробити в ній відповідні записи згідно рішення суду від 23.07.2019 року по справі №480/1693/19 щодо поновлення на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені заздалегідь та належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 згідно наказу №57 від 01 серпня 1994 року був призначений на посаду начальника Охтирського міськвідділу Пенсійного фонду.
Наказом №31-о від 17.05.2002 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м. Охтирка в порядку переведення, а наказом № 1-о від 27.10.2011 призначений на посаду начальника управління Пенсійного фонду України в м.Охтирці та Охтирському районі (з 27.01.2016 управління перейменоване на Охтирське об`єднане УПФУ Сумської області).
04.07.2018 позивач звільнений з посади начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у зв`язку з реорганізацією відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”.
На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі №1840/2917/18 наказом Пенсійного фонду України від 22.12.2018 №491-о ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 05.07.2018.
Наказом Пенсійного фонду України від 05.04.2019 №135-о “Про звільнення ОСОБА_1 ” ОСОБА_1 звільнений з посади у зв`язку з реорганізацією відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 ч.1 ст.87 Закону України “Про державну службу”.
Не погодившись з вказаним наказом, ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку та рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі №480/1693/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, ГУ ПФУ в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України “Про звільнення ОСОБА_1 ” від 05.04.2019 №135-о, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Охтирського об`єднаного УПФУ Сумської області з 18.04.2019, стягнуто з ГУ ПФУ в Сумській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 34653 грн 44 коп.
Вищевказані обставини встановлені рішеннями Сумського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі №1840/2917/18 та від 23.07.2019 у справі №480/1693/19, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень набрали законної сили, та в силу ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.
На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі №480/1693/19, наказом Пенсійного фонду України від 25.07.2019 №332-о ОСОБА_1 був поновлений на посаді начальника Охтирського об`єднаного УПФУ Сумської області з 18.04.2019.
Позивачем, як начальником Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, проводився облік перебування його на роботі в табелі обліку використання робочого часу за вересень 2023 року, що був направлений позивачем разом із заявою від 21.09.2023 до ГУ ПФУ в Сумській області, та отриманий відповідачем згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 25.09.2023 року.
Проте, нарахування та виплату позивачу заробітної плати за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 відповідачем проведено не було.
Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його права, ініціював даний спір.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області протиправно не виплачено заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно, у розмірі 20 175,00 грн (двадцять тисяч сто сімдесят п`ять гривень 00 коп). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині виплати надбавки за роботу з особливими умовами праці, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2023 року №928 "Деякі питання оплати праці працівників підприємств, установ, закладів та організацій під час воєнного стану", суд першої інстанції виходив з того, що у 2023 році вищезазначена надбавка працівникам не встановлювалася.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України “Про оплату праці” та іншими нормативно-правовими актами.
У відповідності до ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до ст.98 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
Згідно з ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною 1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи.
Наказом Державного комітету статистики України від 25.12.2009 №489 затверджені типові форми первинної облікової документації зі статистики праці, серед яких є форма табелю обліку використання робочого часу та табелю робочого часу.
Отже, підставою для нарахування заробітної плати є дані табелю обліку використання робочого часу.
Судом встановлено, що позивачем як начальником Охтирського об`єднаного УПФУ Сумської області проводився облік перебування його на роботі в табелі обліку використання робочого часу за період з 01.09.2023 по 30.09.2023.
Табель обліку використання робочого часу за вересень 2023 року був направлений та вручений представнику ГУ ПФУ Сумської області 25.09.2023 разом із заявами позивача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Однак, відповідачем нарахування та виплату заробітної плати позивачу за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно проведено не було, що не заперечується відповідачем по справі.
При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що позивач не з`являється на робочому місці, що підтверджується актами про встановлення факту відсутності на робочому місці ОСОБА_1 за період з 01.09.2023 по 30.09.2023.
Так, зі змісту зазначених актів суд вбачає, що працівниками Охтирського сервісного центру УПФУ в Сумській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_1 протягом робочого часу, без відповідного повідомлення відповідальних осіб по території, був відсутній на робочому місці за адресою: м.Охтирка, вул.Сумська, 46, 2 поверх, каб. 10.
Натомість, допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не змогли надати пояснень, яким чином було визначено робоче місце ОСОБА_1 саме в каб. 10 на 2 поверсі приміщення сервісного центру.
Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_3 , яка зазначила, що виконує функції адміністратира, відтак більшу частину робочого часу перебуває в холі сервісного центру та за вказаний період не бачила на робочому місці ОСОБА_1 , оскільки в актах про встановлення факту відсутності на робочому місці ОСОБА_1 зафіксовано відсутність останнього саме в каб.10 приміщення сервісного центру УПФУ.
Також, на вимогу суду першої інстанції, відповідач надав суду Акт про ознайомлення з розташуванням робочого місця від 09.01.2019, в якому зазначено, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що йому облаштовано робоче місце за адресою управління, яке забезпечене необхідними для работи засобоми. Разом з тим, суд звертає увагу, що у вказаному акті не зазначено місце розташування робочого місця ОСОБА_1 , а саме не вказано номер кабінету.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач в судовому засіданні заперечував вказані твердження відповідача та вказав, що оскільки йому чітко не було визначено робоче місце, він займав те, яке було вільне в приміщенні Охтирського сервісного центру УПФУ.
Отже, жодного доказу облаштування робочого місця ОСОБА_1 саме в кабінеті 10 приміщення, де розташований пенсійний орган, суду не надано.
Колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів відсутності позивача на роботі за період з 01.09.2023 по 30.09.2023, відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції.
Таким чином, позивачу повинна бути нарахована та виплачена заробітна плата за період з 01.09.2023 по 31.09.2023 включно, згідно табеля обліку робочого часу за вересень 2023 року, складеного начальником Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.
Статтею 50 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).
Відповідно до ч.2 ст.51 Закону України «Про державну службу» схема посадових окладів на посадах державної служби та умови оплати праці державних службовців, з якими укладаються контракти про проходження державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Частинами 1, 2 ст.52 Закону України "Про державну службу" встановлено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.
Питання оплати праці державних службовців регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 “Питання оплати праці працівників державних органів” (із змінами та доповненнями) (далі - Постанова №15), якою з метою упорядкування умов оплати праці працівників державних органів затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів.
02.02.2022 прийнята постанова Кабінету Міністрів України №89 “Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 і від 24.05.2017 року №358”, яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 01.01.2022.
25.04.2023 прийнята постанова Кабінету Міністрів України №391 “Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану”, яка набрала чинності з дня її опублікування в Урядовому кур`єрі, тобто з 28.04.2023.
Відповідно до абзацу першого, третього підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» установити, що на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, Охтирська міська територіальна громада віднесена до територій можливих бойових дій з 24.02.2022.
Таким чином, позивачу повинна бути нарахована та виплачена заробітна плата за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно, згідно табеля обліку використання робочого часу за вересень 2023 року в сумі 20 175 грн (13 050 грн (8700 грн х коефіцієнт 1,5) посадовий оклад (згідно постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 №89) + 50% надбавки за вислугу років 6525 грн + надбавка до посадового окладу за 5 ранг - 600 грн (згідно постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15).
Суд звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідачем не висловлено зауважень до розміру суми невиплаченої заробітної плати за період з 01.09.2023 по 30.09.2023, встановленої судом першої інстанції, проте, вказано, що ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах з Пенсійним фондом України, тому відсутні підстави для нарахування та виплати заробітної плати позивачу.
Колегія суддів вважає такі посилання пенсійного органу безпідставними, оскільки саме Пенсійним фондом України на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі №480/1693/19 виданий наказ від 25.07.2019 №332-о, про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.
Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016   № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 № 5 «Деякі питання реорганізації територіальних органів Пенсійного фонду України Сумської області», прийнято рішення утворити Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України, реорганізувавши шляхом злиття Великописарівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області.
Таким чином, Охтирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області припинено, його правонаступником є Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області.
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» здійснено реорганізацію деяких територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком. Згідно додатку до даної постанови Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України Сумської області. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 18.06.2019 проведена державна реєстрація припинення Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області є правонаступником як Південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, так і Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Проте, ГУ ПФУ в Сумській області, як суб`єкт владних повноважень, не довело правомірності своєї бездіяльності щодо невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно у розмірі 20 175,00 грн.
Колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області  на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.09.2023 по 30.09.2023 включно, у розмірі 20 175,00 грн (двадцять тисяч сто сімдесят п`ять гривень 00 коп).
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 по справі № 480/10933/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  16.09.2024 року