ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року	Львів	Справа № 380/8102/24 пров. № А/857/11238/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гудима Л.Я., Гінди О.М., 
при секретарі судового засідання:                     Березюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №380/8102/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції ВП №1 Золочівського РВП ГУ НП України у Львівській області - сержанта поліції Масловського Олександра Ігоровича про визнання незаконними дій поліцейського (головуючий суддя першої інстанції - Крутько О.В., місце ухвалення  - м. Львів, дата складання повного тексту - 17.04.2024),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом  до  поліцейського патрульної поліції ВП №1 Золочівського РВП ГУ НП України у Львівській області - сержанта поліції Масловського О.І. про визнання неправомірними дії службової особи ВП №1 Золочівського РВП НП у Львівській області - сержанта поліції Масловського Олександра Ігоровича ; зобов`язання сержанта поліції Масловського Олександра Ігоровича утриматись від вчинення незаконних дій, а саме: безпідставного застосування спеціальних засобів примусу впливу.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції виходів з того що між позивачем та відповідачем відсутній спір у сфері публічно - правових відносин, оскільки позовні вимоги спрямовані на фактичне визнання незаконними дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та протоколу про адміністративне затримання, відтак, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, суддя дійшла висновку, що вимоги позивача фактично спрямовані на оскарження дій патрульного поліцейського Масловського О.І. , вчинених з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення та протоколу про адміністративне затримання, відтак, не підлягають розгляду в судовому порядку. 
Проте, апелянт зазначає, що він не оспорював протокол чи дії щодо складання протоколу, а оспорював дії щодо насилля сержанта поліції Масловського О.І. , який безпідставно і незаконно застосував до нього спеціальні засоби: фізичне насилля, кайданки та отруйну рідину - сльозогінний, чи інший, не відомо який, газ, який він зазначив у рапорті - «ТЕРЕН 4M». Вважає, що сталася підміна тези - вимоги.
З урахуванням наведеного просить ухвалу суд першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відзив на апеляційну скаргу подано не було. Відповідно до ч. 4 цієї статті, його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених у скарзі, просили рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач в судове зсіданні не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до суду із позовом поліцейського патрульної поліції ВП №1 Золочівського РВП ГУ НП України у Львівській області - сержанта поліції Масловського О.І. про визнання неправомірними дії службової особи ВП №1 Золочівського РВП НП у Львівській області - сержанта поліції Масловського Олександра Ігоровича ; зобов`язання сержанта поліції Масловського Олександра Ігоровича утриматись від вчинення незаконних дій, а саме: безпідставного застосування спеціальних засобів примусу впливу.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції висновував, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пункт 7 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачає, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За змістом п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів слідує, що спірні правовідносини виникли з приводу незаконних, як стверджує позивач, дій патрульного поліцейського Масловського О.І. вчинених в процесі фіксації адміністративних правопорушень та затримання позивача.
У подальшому поліцейським було складено:
постанову серії БАБ №192354 від 05.11.2023р. в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 ;
протокол про адміністративне правопорушення серії ААD за №548230 від 05.11.2023 відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння;
протокол про адміністративне затримання АА №193550 від 05.11.2023 відповідно до вимог ст. ст. 260-262 КУпАП;
протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП.
Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 19.02.2024 р. задоволено позов ОСОБА_1 до відділення поліції №1 Золочівського РВП ГУ НП України у Львівській області, Головного управління поліції  у Львівській області. Постанову серії БАБ №192354 від 05.11.2023 р. винесену поліцейським СРПП ВП №1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області Масловським Олександром Ігоровичем в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 скасовано, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 14.12.2023р., залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від  22.01.2024р., визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. 
Постановою Бродівського районного суду Львівської області від 19.01.2024 р., справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, відносно ОСОБА_1 в частині зазначеного в протоколі діяння невиконання неодноразового законного розпорядження про припинення правопорушення (вираження нецензурної лайки), закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП , відносно ОСОБА_1 (в копіях) в частині зазначеного в протоколі діяння нанесення поліцейському ударів передати прокурору, направивши в Бродівський відділ Золочівської окружної прокуратури, закривши провадження в справі щодо цього діяння на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень ( ч. 1 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію»).
Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом ( ч. 1 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію», поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.
Апелянт вважає, що відповідач незаконно застосував до нього спеціальні засоби впливу/примусу, а саме фізичний вплив, кайданки та отруйну рідину - сльозогінний, чи інший, не відомо який, газ і саме ці дії поліцейського просить суду визнати  неправомірними та зобов`язати в подальшому утриматись від таких.
Як уже зазначалось вище та встановлено судом, перелічені вище дії було здійснено відповідачем у зв`язку складанням постанови серії БАБ №192354 від 05.11.2023р. в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 ; протоколу про адміністративне правопорушення серії ААD за №548230 від 05.11.2023 та протоколу про адміністративне затримання АА №193550 від 05.11.2023 відповідно до вимог ст. ст. 260-262 КУпАП.
Колегія суддів зазначає, що оскільки зазначені дії вчинені інспектором поліції в межах збору доказів у справах про адміністративні правопорушення, їх перевірка на предмет законності та правомірності має бути здійснена при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Чинним законодавством встановлений порядок перевірки правомірності дій (рішень, вимог) посадових осіб під час оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення, і такий визначається КУпАП, а не КАС України.
Крім цього, оскільки Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП , відносно ОСОБА_1 в частині зазначеного в протоколі діяння нанесення поліцейському ударів передані прокурору, направивши в Бродівський відділ Золочівської окружної прокуратури, то відповідно перевірка правомірності дій поліцейського в цій частині буде здійснена в межах кримінального провадження.
Таким чином, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а може бути розглянутий в порядку КУпАП та під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності або ж під час розгляду кримінальної справи.
Апеляційний суд вважає, що та обставина де відповідачем у справі визначено суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язані із діями відповідача під час складання протоколів про адміністративне правопорушення,  адміністративне затримання та  постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення.
В контексті спірних правовідносин слід наголосити, що як складання протоколу, так інші дії поліцейського щодо застосування спеціальних засобів під час виконання повноважень щодо оформлення матеріалів адміністративного правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Розгляд питання правомірності таких дій в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.
Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2019 року у справі №640/6550/15-а.
Отже, перевірки правомірності дій (рішень, вимог) посадових осіб під час оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення визначається нормами КУпАП, а не КАС України.
Суд першої інстанції вірно вказав, що тлумачення поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» наведене у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі №9901/152/18 та від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає зазначені в апеляційній скарзі доводи позивача безпідставними, а висновки суду першої обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали відсутні.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №380/8102/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Гінда	
Повне судове рішення складено 09.08.2024