ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 161/17404/23
провадження № 51-2665 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                  № 12023030580001599 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дубляни Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Луцький міськрайонний суд Волинської області вироком від 26 жовтня 2023 року визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, і призначив йому покарання у виді громадських робіт на строк 220 годин.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, з покаранням за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2023 суд призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.
На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України суд поклав на ОСОБА_6 обов`язок пройти програму для кривдників строком 2 місяці.
Згідно з вироком ОСОБА_6 в період з 07.07.2021 по 27.02.2023, перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 , умисно, систематично вчиняв фізичне та психологічне домашнє насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_7 , що призвело до фізичних і психологічних страждань потерпілої, а саме:
07.07.2021, близько 20.00 год., умисно вчинив домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилося у словесних образах, висловлювані нецензурної лайки, що призвело до психологічних страждань ОСОБА_7 . За цим фактом                     ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП;
26.04.2022, о 21.46 год., умисно вчинив домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилося у висловлювані образ та погроз, що призвело до психологічних страждань ОСОБА_7 . За цим фактом ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП;
09.07.2022, близько 09.00 год., умисно вчинив домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилося у словесних образах та погрозах фізичною розправою. За цим фактом ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП;
20.12.2022, о 21.00 год., умисно вчинив щодо своєї співмешканки ОСОБА_7 домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилося у висловлювані образ та погроз. За цим фактом ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП;
27.02.2023, о 11.20 год., умисно вчинив домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилося у погрозах фізичною розправою, образах нецензурною лайкою. За цим фактом ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП;
22.06.2023, близько 23.00 год., умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив щодо ОСОБА_7 домашнє насильство фізичного характеру, а саме наносив удари рукою в око, плече та передпліччя, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що призвело до фізичних страждань потерпілої;
28.08.2023, близько 23.00 год., умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив щодо ОСОБА_7 домашнє насильство фізичного характеру, а саме наніс два удари правою рукою в область спини, які завдали фізичних страждань і не спричинили тілесних ушкоджень.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 21 лютого 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор,посилаючись на істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора щодо  неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність у зв`язку із застосування строку програми для кривдників усупереч положенням Закону України «Про запобігання і протидію домашньому насильству».
Зокрема прокурор зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобігання і протидію домашньому насильству» строк проходження програми для кривдників становить від трьох місяців до одного року, тому  проведення всього комплексу заходів, передбачених програмою, упродовж визначеного судом двомісячного строку  є неможливим. Таким чином, визначення судом у вироку такого строку проходження зазначеної програми  є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи викладене, прокурор вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала подану касаційну скаргу і просила її задовольнити.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.
Щодо посилань у касаційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень Закону України «Про запобігання і протидію домашньому насильству» при визначенні ОСОБА_6 строку проходження програми для кривдників в порядку положень ст. 91-1 КК України, то колегія суддів вбачає їх необґрунтованими.
Відповідно до приписів ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, у тому числі направлення для проходження програми для кривдників.
За нормами частин 1, 3 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Положення зазначеної статті не містять виключень щодо строків застосування конкретних заходів, передбачених ч. 1 ст. 91-1 КК України.
Відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.
У цьому кримінальному провадженні одним з кримінально-правових наслідків вчиненого ОСОБА_6 діяння є покладення на нього судом обмежувальних заходів у виді проходження програми для кривдників, тому вони мають визначатися положеннями КК України та КПК України. 
Таким чином, колегія суддів вбачає, що за указаних обставин провадження судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування положень ст. 91-1 КК України.
Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду у постанові від 25 червня 2024 року (справа № 167/871/23, провадження № 51-958км24).
Волинський апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора й умотивовано вказав про дотримання судом першої інстанції вимог закону при визначенні строку застосування до ОСОБА_6 обмежувального заходу, тому обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
Тому, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року щодо  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                     ОСОБА_3