ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 червня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 384/474/17
провадження № 22-ц/4809/919/24 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Городецька Юлія Сергіївна,
заінтересовані особи - (стягувач) ОСОБА_1 , (боржник) ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2024 року в складі головуючого судді Червоненка Д. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції.
01.12.2023 приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Городецька Юлія Сергіївна звернулась до суду з заявою, заінтересовані особи - (стягувач) ОСОБА_1 , (боржник) ОСОБА_2 , в якому просила змінити спосіб і порядок виконання заочного рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2020 у справі №384/474/17 з витребування у добросовісного набувача ОСОБА_3 та передачі ОСОБА_1 легкового автомобіля HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 на стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ринкової вартості транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 в сумі 208295,00 грн.
Заява мотивована тим, що зазначене заочне рішення набрало законної сили 11.04.2020, ОСОБА_3 в добровільному порядку рішення суду не виконала. Виконавчий документ двічі перебував на виконанні у державних виконавців Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому, здійснювалися виконавчі дії, транспортний засіб, що підлягає вилученню оголошено в розшук з 25.08.2020. Втретє виконавчий документ пред`явлено на виконання стягувачем 11.10.2023 приватному виконавцю Городецькій Ю. С., відкрито виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову 11.10.2023. 
В межах виконавчого провадження ВП 73015301 вжито заходів на виконання виконавчих документів та з`ясовано, що ОСОБА_3 не може виконати вимоги виконавчого документа, оскільки місцезнаходження транспортного засобу їй не відомо, востаннє бачила авто в 2017 році, коли разом з чоловіком оформлювала довіреність на авто, чоловік і треті особи місцезнаходження транспортного засобі не повідомили. Фактично розшук транспортного засобу органами УМВС в Кіровоградській області здійснюється з 25.08.2020. Упродовж значного часу вжиті органами державної виконавчої служби та органами внутрішніх справ заходи з метою примусового виконання рішення суду не призвели до реального результату виконання рішення, тому просить змінити спосіб виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2024 року відмовлено у задоволені.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази на підтвердження того, що виконання рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2020 в частині передачі ОСОБА_1 легкового автомобіля HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , через відсутність його у боржника ОСОБА_3 , та перебування автомобіля тривалий час у розшуку, є неможливим. Задоволення поданої заяви про зміну способу виконання рішення суду із витребування у добросовісного набувача автомобіля на стягнення його ринкової вартості призведе до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів і фактично змінить судове рішення по суті.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Пузир В. О. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаної ухвали суду, ухвалення нового рішення про задоволення заяви приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Юлії Сергіївни про зміну способу виконання рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2020 у справі № 384/474/17. Просить змінити спосіб виконання рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2020 у справі №384/474/17 з витребування у добросовісного набувача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та передачі ОСОБА_1 легкового автомобіль HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 на стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ринкової вартості транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 в сумі 208 295 грн.
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Звертає увагу, що боржником ОСОБА_2 не виконано в добровільному порядку рішення суду. Виконавцем 20.07.2020 здійснено виїзд за адресою боржника, в ході якого з`ясувати місцезнаходження транспортного засобу не виявилось можливим.
Постановами державного виконавця від 25.08.2020 зазначений транспортний засіб арештовано та оголошено в розшук.
Боржника 26.08.2020 викликано на 09.09.2020 до Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницький для надання пояснень щодо невиконання рішення суду.
Листом ГУНП в Кіровоградській області від 24.09.2020 №2207/29-2020 повідомлено, що автомобіль з 25.08.2020 перебуває в розшуку, його місцезнаходження не встановлено. 22.04.2021 ОСОБА_3 надано пояснення, що спірний легковий автомобіль вона 03.09.2017 нібито відчужила іншій особі «на підставі довіреності». 
Виконавче провадження №62464557 закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що транспортний засіб боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, на даний час місцезнаходження автомобіля не встановлено. Виконавчий документ 19.10.2021 повернуто стягувачу.
ОСОБА_1 вдруге подано виконавчий лист до виконання у Фортечний відділ державної виконавчої служби в м. Кропивницькому.
Постановою державного виконавця від 09.12.2021 виконавче провадження відкрито за №67644951.
Листом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 25.08.2022 №2155/19-22 повідомлено, що станом на 25.08.2022 місцезнаходження автомобіля не встановлено, а у розшуку він перебуває з 25.08.2020, тобто 2 роки з моменту першого пред`явлення виконавчого листа до виконання.
З огляду на викладене, вжиті, упродовж досить значного часу, органами державної виконавчої служби та органами внутрішніх справ заходи з метою примусового виконання рішення суду, не призвели до реального виконання рішення суду, а саме повернення автомобіля законному власнику.
Постановою державного виконавця Фортечного відділу ДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 20.10.2022 виконавче провадження №67644951 вдруге закрито, також на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що транспортний засіб боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, на даний час місцезнаходження автомобіля не встановлено.
Після цього стягувачем пред`явлено вказаний виконавчий лист 11.10.2023 до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Кіровоградської області Городецькій Ю. С., відкрито виконавче провадження №73015301.
В межах виконавчого провадження приватним виконавцем вжито всіх можливих заходів, спрямованих на реальне виконання рішення суду, а саме: витребувано пояснення від боржника, витребувано пояснення від чоловіка боржника, витребувано пояснення в третіх осіб (яким автомобіль передано та які його відчужили, про що складено акт), повторно накладено арешт на рухоме майно та оголошено його в розшук, направлено запити щодо місцезнаходження автомобіля, направлено запити щодо стягнення з боржника виконавчого збору, прийнято рішення в межах виконавчого провадження щодо стягнення основної винагороди виконавця.
Внаслідок всіх вжитих заходів, в межах трьох виконавчих проваджень, встановлено, що незаконно передавши автомобіль третім особам, які його як наслідок відчужили, боржник виконати рішення суду про витребування рухомого майна не має можливості.
Станом на 16.04.2024 рішення суду у справі №384/474/17 не виконане, місцезнаходження транспортного засобу не встановлено, а приватним виконавцем вжито всіх можливих передбачених Законом України «Про виконавче провадження`заходів, та спрямованих на реальне виконання судового рішення.
Суд визнав доведеними, обставинами, що роблять виконання рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2020 у даній справі неможливим, встановив факт, що під час дії ухвали про забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля боржником фактично відчужено рухоме майно, а саме передано його третім особами які відповідно відчужили його на користь невстановлених осіб. Проте суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого та передчасного висновку, що приватним виконавцем та стороною стягувача не доведено обставини, які унеможливлюють фактичне виконання рішення суду, шляхом відповідного витребування у боржника спірного автомобіля. 
Судом висновки Верховного Суду, що викладені у постановах у справах №350/426/16-ц, №2-749/11/2229, №693/426/17 не враховано, обґрунтування підстав для їх не врахування оскаржувана ухвала не містить.
Витребуваний транспортний засіб, з метою ухилення від виконання рішення суду, Боржником протиправно передано третім особам, що призвело до неможливості встановлення його місцезнаходження для виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Наголошує, що спосіб виконання рішення суду від 11.03.2020 у справі №384/474/17 у вигляді витребування майна у добросовісного набувача виконаний бути не може через неможливість встановлення його місцезнаходження, а тому виникла необхідність у зміні способу виконання рішення суду з витребування транспортного засобу на стягнення грошових коштів, еквівалентних ринковій вартості автомобіля.
Зокрема, вказана обставина фактично та обґрунтовано унеможливлює виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Також, неможливість виконати дане рішення підтверджується наявністю трьох виконавчих проваджень, а рамках яких встановлено відсутність можливості витребування спірного рухомого майна.
Ринкова вартість транспортного засобу підтверджується висновком експерта та на даний час становить 208 295 грн.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник боржника ОСОБА_2 – адвокат Коробєйніков А. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.
Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення представника боржника ОСОБА_1 – адвоката Пузира В. О., який підтримав доводи апеляційної скарги, приватного виконавця Городецьку Ю. С. та представника боржника ОСОБА_2  – адвоката Коробєйнікова А. В., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін з таких підстав.
Фактичні обставини справи.
Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2020 року, у справі №384/474/17, задоволено позов ОСОБА_4 ОСОБА_1 до відповідачів: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та витребування майна у добросовісного набувача.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , укладений 09.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Витребувано у добросовісного набуача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід.номер НОМЕР_2 та передати ОСОБА_1 легковий автомобіль HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 .
05.06.2020 Ульяновським районним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист №384/474/17 про витребування у добросовісного набувача - ОСОБА_6 , та передачу ОСОБА_1 легкового автомобілю HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 (а.с.6).
11.10.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю. С. відкрито виконавче провадження №73015301, з примусового виконання виконавчого листа №384/474/17 (а.с.7).
20.10.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю. С. накладено арешт на майно транспортні засоби, зокрема на легковий автомобіль HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 (а.с.26).
20.10.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Городецької Ю. С. оголошено у розшук майно боржника (а.с.28).
23.10.2023 приватним виконавцем складено акт про те, що місце знаходження автомобіля не відоме (а.с.29).
Згідно листа від 26.10.2023 №1094, наданого приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Городецькою Ю. С., на виконанні перебуває виконавче провадження ВП АСВП №73015301 з примусового виконання виконавчого листа по справі №384/474/17 від 05.06.2020 р Ульяновського районного суду Кіровоградської області про витребування у добросовісного набувача - ОСОБА_7 та передачу ОСОБА_1 легкового автомобіля        HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , виконавчий документ двічі перебував на виконанні у Фортечному відділі ДВС ВП АСВП №67644951, №62464557, та згідно відміток у виконавчому документі виконавчі провадження завершувались відповідно до п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що транспортний засіб боржника, розшук якого здійснювався поліцією, не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку. У зв`язку з тим, що фактично витребувати у добросовісного набувача - ОСОБА_7 , та передати ОСОБА_1 легковий автомобіль        HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 неможливо через його відсутність та відсутність відомостей про його місцезнаходження з метою в подальшому вирішення питання про зміну способу та порядку виконання приватний виконавець просила повідомити з якого часу транспортний засіб HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 перебуває в розшуку (а.с.32).
16.11.2023 адвокат Пузир В. О., в інтересах ОСОБА_1 , подав приватному виконавцю виконавчого округу Кіровоградської області Городецькій Ю. С. заяву про звернення до суду із заявою щодо зміни способу виконання рішення суду від 11.03.2020 у справі №384/474/17 (а.с.4-5).
Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС) від 02.02.2023 згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС на легковий автомобіль марки HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, дата реєстрації 06.07.2017, який станом на 31 жовтня 2023 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 накладено обмеження: 1. 17.08.2017 Вільшанським районним судом (заборона на відчуження), виконавче провадження справи №384/474/17, пров. 2-3/384/7/2017 (визнання договору купівлі продажу недійсним), № вих. 31/11-3185 від 10.08.2017; 2. 20.10.2023 у - ДВС (арешт), виконавче провадження справи №73015301 від 20.10.2023 року (а.с.33).
Згідно інформації управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції з 25.08.2020 транспортний засіб HYUNDAI GRANDEUR, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 значиться в розшуку (а.с.35).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтями 129, 129? Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відтак, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України. 
Так, за позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 пункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статті 55 Конституції України права кожного на судовий захист.
Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні висновки щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.
Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII). 
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 10 Закону № 1404-VIII встановлені такі заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з частинами першою-третьою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 60 Закону № 1404-VIII під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.
Таким чином, рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому статтею 60 Закону № 1404-VIII, шляхом вилучення майна у боржника і передачі стягувачу предметів, зазначених у рішенні. 
Згідно ч.1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), може встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Відтак, з аналізу норм чинного законодавства під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації такого рішення в разі неможливості його виконання у порядку та у спосіб, що раніше встановлені. Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або у спосіб, встановлений судом.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 Цивільного кодексу України способів захисту цивільних прав.
Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Вирішуючи питання про зміну способу виконання рішення, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість такого виконання рішення суду.
Предмет доказування під час розгляду справи у суді складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Суд визначає предмет доказування, виходячи з вимог і заперечень сторін, керуючись нормами права, які повинні бути застосовані у такому випадку.
Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, про що неодноразово зазначалось у постановах Верховного Суду, зокрема постанова Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №523/16632/15-ц, постанова Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі №522/21465/15, постанова Касаційного цивільного суду від 10 червня 2019 року у справі №350/426/16-ц).
Суд дійшов правильного висновку, що матеріали справи не містять доказів неможливості виконання рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2020 року про витребування у добросовісного набувача автомобіля, який перебуває у розшуку, а задоволення поданої заяви про зміну способу виконання вказаного рішення суду на стягнення ринкової вартості автомобіля призведе до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів і фактично змінить рішення суду по суті.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         С. М. Єгорова

Судді                                                                О. Л. Карпенко

                                                               С. І. Мурашко