ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 липня 2024 року           справа №200/5859/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 200/5859/23 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В:      

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 до 2014 року  перебував на обліку в управлінні ПФУ в Петровському районі м. Донецька, з 2014 року нарахування та виплата пенсії була припинена, до органу ПФУ, розташованому на контрольованій території ОСОБА_2 не звертався. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, факт смерті встановлено рішенням суду, яке набуло законної сили. ОСОБА_1   є спадкоємцем померлого. В межах спадкової справи державним нотаріусом було зроблено запит до відповідача щодо недоотриманих сум пенсії. Відповідачем повідомлено, що недоотримана пенсія відсутня так як померлий за її отриманням не звертався.
Позивач вважає, що пенсія померлому не нараховувалась протиправно та, з урахуванням  уточнених позовних вимог, просив суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування пенсії ОСОБА_2 починаючи з 01.11.2014 року як особі, яка  знаходилась на території, яка тимчасово не контролюється українською владою; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати пенсію ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 року по 25.03.2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати ОСОБА_1 інформацію щодо нарахування пенсійних виплат та недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 року по 25.03.2022 року;
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 200/5859/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування пенсії ОСОБА_2 починаючи з 01.11.2014 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати пенсію ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 року по 25.03.2022 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що пенсія за період з 01.09.2014 по 31.03.2022 ОСОБА_2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не нараховувалась, оскільки пенсіонер до територіальних органів Пенсійного фонду України на територію, підконтрольну українській владі, за поновленням виплати пенсії особисто не звертався.
Посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 “Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції” відповідач наголошує на безпідставності позовних вимог. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.    
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.   
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в управлінні ПФУ в Петровському районі м. Донецька як пенсіонер за віком на підставі вимог Закону України № 1058 та отримував пенсію до 30.08.2014 року. 
Відповідно скріншоту з програмного комплексу АСОПД КОМТЕХ,  пенсія ОСОБА_2 не нараховується на не сплачується з 01.09.2014 року. 
Сторонами не заперечується, що нарахування та виплату пенсії було припинено через впровадження антитерористичної операції на території Донецької області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, факт смерті встановлено рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.07.2022 року по справі № 456/1976/22, яке набуло законної сили.
ОСОБА_1 визначена спадкоємцем ОСОБА_2 , про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71345884 від 02.02.2023 року.
За результатами звернення нотаріуса з приводу розміру сумм недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , відповідачем  було надано лист від 26.07.2023 року № 0530-0216-8/63865. 
В листі зазначено, що  недоотримані суми пенсії ОСОБА_2 відсутні у зв`язку з тим, що останній не звертався до органів ПФУ на території контрольованій українською владою. Головне управління ПФУ в Донецькій області повідомило, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Петровському районі міста Донецька та отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058. Виплата пенсії проведена по 31.08.2014. Пенсія за період з 01.09.2014 по 31.03.2022 ОСОБА_2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не нараховувалась, оскільки пенсіонер до територіальних органів Пенсійного фонду України на територію, підконтрольну українській владі, за поновленням виплати пенсії особисто не звертався.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статус внутрішньо переміщеної особи визначений Законом України від 20.10.2014 №1706-VII “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” (далі - Закон № 1706-VII).
Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Відповідно до статті 47 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-VI) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.        
За приписами пункту 4.3 “Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно пункту 4.7. вказаного Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Судом встановлено, що виплата та нарахування пенсії позивачу припинена з 01.11.2014 року.
Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону №1058-VI, зокрема, згідно частини 1 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Враховуючи наведені норми, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем вимог частини 1 статті 49 Закону №1058-VI, оскільки з 01.11.2014 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 регулюються питання  здійснення соціальних виплат, які призначаються та виплачуються з дотриманням певних умов, але пенсія не є соціальною виплатою. 
Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.                
Судом враховані положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.        
Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, згідно яких в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим   державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості.
Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається     зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Суд враховує, що виплата пенсії припинена в зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України прийнято низку законів та нормативно-правових актів, які спрямовані на відновлення виплат пенсій громадянам з моменту їх припинення виплата яких була зупинена в зв`язку з неможливістю проведення виплат   на тимчасово неконтрольованій території.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про належне  визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування пенсії ОСОБА_2 починаючи з 01.11.2014 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати пенсію ОСОБА_2 за період з 01.11.2014 року по 25.03.2022 року.
При цьому суд звертає увагу, що в первинній редакції позовної заяви позивачем визначена дата припинення пенсії – 01.04.2014 року, в подальшому, після надання відзиву, позивач подав до суду заяву про уточнення позову в частині дати припинення пенсії – 01.11.2014 року.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.  
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 200/5859/23 - залишити без задоволення.                          
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 200/5859/23 - залишити без змін.                           
Повне судове рішення складено 04 липня 2024  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко