П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/11554/23	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС  у Миколаївській області (далі – ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.07.2023 за № 0157748-2409-1411-UA48020110000020969 про нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік - в сумі 74  816 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що нежитлова будівля, яка зазначена як склад по зберіганню сільгосппродукції  і яка належить йому на праві власності, не є об`єктом оподаткування згідно підпункту  266.7.2 пункту  266.2 статті  266 Податкового кодексу України, оскільки використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським виробником.
Як зазначає позивач, він  є  єдиним засновником та єдиним членом Фермерського господарства «Вега 5», основною метою діяльності якого, згідно зі Статутом є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку.
За таких обставин, як наголошує ОСОБА_1 , оскільки він є  сільськогосподарським товаровиробником, то відповідно до підпункту «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вищезазначене нерухоме майно сільськогосподарського призначення не є об`єктом оподаткування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням  Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада  2023 року, ухваленого за правилами  спрощеного позовного провадження без повідомлення  сторін (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено.
Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у   Миколаївській області від 06.07.2023 за  № 0157748-2409-1411-UA48020110000020969.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов таких висновків.
          Так, проаналізувавши підпункт 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу, який надає характеристику, що не є об`єктом оподаткування нежитлової нерухомості, суд першої інстанції встановив, що дана норма передбачає наявність трьох умов, перша з яких: власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та третя - об`єкти нерухомості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Далі, суд дослідивши Державний класифікатор України будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом  Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 встановив, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 127.1 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
Як поважав суд, нежитлове приміщення, яке перебуває у власності повивача,  загальною площею 959,9 кв. м. та яке складається зі складу для зберігання сільськогосподарської продукції,  підвалу, вагової  та інших приміщень використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а саме для зберігання вирощеної ним особисто сільськогосподарської продукції.
На підтвердження вказаної позиції, суд зазначив про наявність у   ОСОБА_1 земельної ділянки та вирощування на ній у 2021 сільськогосподарських культур, що підтверджується податковою декларацією зі сплати за землю та звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду (форма №29-сг).
На думку суду першої інстанції, встановлені фактичні обставини справи у своєї сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 є   сільськогосподарським товаровиробником, а    належний йому нежитловий об`єкт розташований в АДРЕСА_1 , призначений для використання   безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а відтак не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, зокрема щодо  ненадання оцінки зібраним у справі доказам, ГУ ДПС у   Миколаївській області, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Так, контролюючий орган наголошує, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа - підприємець, що здійснює господарську діяльність та не подає  до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи, як громадянин, який отримує доходи від здійснення сільськогосподарської діяльності, тому відсутнє підтвердження того, що він є сільськогосподарським товаровиробником.
За таких умов, на переконання скаржника, позивач не звільняється від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зважаючи на викладене ГУ ДПС у Миколаївській області наголошує, що податкове повідомлення - рішення від 06.07.2023 №0157748-2409-1411- НОМЕР_1 про сплату за податковий період 2021 року податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 74 816 грн. відповідає положенням статті 266 Податкового кодексу України.

У відзиві на апеляцію адвокат Цюпа В.П. наголошує, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували встановлені судом, під час розгляду справи, обставини, що свідчить про її необґрунтованість та на відсутність підстав для її задоволення. Доводи відзиву відображають правову позицію, що викладалася ОСОБА_1 в позовній заяві.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті  311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Згідно даних з ІКС «Податковий блок» та Інформації довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта з РНОКПП НОМЕР_2 у приватній власності ОСОБА_1 з 02.06.2021 перебуває земельна ділянка площею 1,9989 га, яку з 09.10.2021 передано в оренду Фермерському господарству «Вега 5» на підставі договору оренди землі від 29.09.2021.
До того ж, ОСОБА_1 є засновником та єдиним членом Фермерського господарства «ВЕГА 5» (далі – ФГ «ВЕГА 5»).
Основною метою діяльності ФГ «ВЕГА 5», відповідно до Статуту, є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку.
Відповідно до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та або орендна плата за земельні ділянки державної комунальної власності)   ФГ «ВЕГА 5» сплатило за 2021 даний податок.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 ,  07.05.2021, набув право власності на нежитловий об`єкт розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 959,9 кв. м., що складається з складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою  Б1, площею 213,2 кв. м., складу для зберігання сільськогосподарської продукції з підвалом за літерою   В1, площею 647,0 кв.м. вагової за літерою  Г1, площею 12,0 кв м., туалету за літерою   Д1, площею 4,4 кв. м., складу для зберігання сільськогосподарської продукції за літерою  Е1, площею 33,9 кв.м., №1,2 рампи, асфальтобетонної площадки, №l-VIII огорожі.
Згідно рішення ФГ «ВЕГА 5» від 17.07.2021 та акту приймання-передачі від 17.07.2021  засновник та єдиний член ФГ «ВЕГА 5» ОСОБА_1 прийняв на праві господарського відання, відповідно до статті 136 Господарського кодексу України,  наведений вище  об`єкт нежитлової нерухомості.
Мета передачі вказаного об`єкта, це  його використання  для зберігання вирощеної особисто засновником та єдиним членом ФГ «ВЕГА 5»  сільськогосподарської продукції. 
На підтвердження того, що ФГ «ВЕГА 5», займається вирощуванням сільськогосподарської продукції, ОСОБА_1  представив звітні документи, які направлялися  до відповідних уповноважених органів, зокрема, це  звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягі і винограду за 2021 рік,  податкову декларацію з податку на прибуток підприємств, фінансову звітність малого підприємства, розрахунок  частки сільськогосподарського товаровиробника за 2021рік.

06.07.2023 ГУ ДПС у   Миколаївській області прийнято податкове повідомлення - рішення №0157748-2409-1411-UA48020110000020969, яким ОСОБА_1 на підставі підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік  в сумі 74 816,00 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Стаття 67 Конституції України зобов`язує кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу  України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу  України).
Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу  України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Визначальним доводом апеляції ГУ ДПС у   Миколаївській області є те, що ОСОБА_1 не має статусу фізична особа - підприємець не подає  до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи, як громадянин, який отримує доходи від здійснення сільськогосподарської діяльності, тому відсутнє підтвердження того, що він є сільськогосподарським товаровиробником.
Відповідаючи на даний довід колегія суддів дійшла таких висновків.
За приписами  підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу ХІV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Натомість, згідно положень статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.
Отже, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.
Таким чином, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».
Себто, відповідно до приписів Податкового кодексу України, вимога про те, що сільськогосподарський товаровиробник має бути юридичною особою стосується платників єдиного податку 4 групи. Для всіх інших правовідносин сільськогосподарським товаровиробником може бути як фізична так і юридична особа, яка є платником єдиного податку, так і та, що знаходиться на загальній системі оподаткування.
Далі, слід відзначити, шо частини 1 та 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» унормовують, що   фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство  може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Як мовилося вище позивач  є єдиним засновником та єдиним членом ФГ «ВЕГА 5»
основною метою діяльності якого згідно з статутом є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку.
Як наголошувалося вище, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням.

На переконання суду апеляційної інстанції, перелічені вище документи підтверджують, що на земельній ділянці, яка знаходиться в оренді у ФГ «ВЕГА 5» вирощується сільськогосподарська продукція,  що дохід, який від цього отримується,  декларується.
Відповідно до приписів статті  320 Цивільного кодексу України, що власник має право використовувати своє майно для підприємницької діяльності 
У контексті спірних правовідносин, слід вважати правомірним рішення ОСОБА_1 використовувати об`єкт нежитлової нерухомості у сільськогосподарської діяльності на праві господарського відання, відповідно до статті 136 Господарського кодексу України. 
Вирішуючи питання як кваліфікувати спірний  нежитловий об`єкт  нерухомості, що належить на праві власності ОСОБА_1 ,  колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, це є спорудою сільськогосподарського товаровиробника, що призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, зокрема для складського зберігання сільгосппродукції. (клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»)
Ураховуючи, що у Витягу про державну реєстрацію прав, нежитлове приміщення, що належить ОСОБА_1  значиться як склад для зберігання сільськогосподарської продукції, у контролюючого органу були підстави, використовуючи ДК 018-2000, віднести даний об`єкт до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».
Враховуючи видами діяльності ФГ «ВЕГА 5»  є: 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (основний), 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві, не є об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, належне йому складське приміщення для зберігання сільськогосподарської продукції.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Є слушним застосування адвокатом Цюпою  В.П. до спірних правовідносин позиції Верховного Суду, шо  викладена у постанові від 09.05.2023  у справі №380/10802/22, де розглядалися близькі за змістом правовідносини.
В цій постанові суд касаційної інстанції погодився з тим, що подання фермерським господарством, звітності, у тому числі і податкової, свідчить про те, що останнє  виробляє товарну сільськогосподарську продукцію та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 11.07.2024.