Справа № 344/12740/24 
Провадження № 22-ц/4808/1171/24 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
       судді-доповідача                Девляшевського В.А.,
               суддів:                Василишин Л.В., Максюти І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючою суддею Кіндратишин Л.Р. 15 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні картковим рахунком, стягнення коштів та моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
       У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні картковим рахунком, стягнення коштів та моральної шкоди. 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 липня 2024 року дану справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.
       Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник позивача подала апеляційну скаргу. Апелянт вказує, що відносини між сторонами виникли на підставі укладеного договору про відкриття банківського рахунку від 16.04.2023. Позивач вважає, що відповідач неправомірно припинив надавати послуги банківського обслуговування його рахунку. Апелянт з посиланням на положення ст. 1-1 , 2, 33, 56, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 3 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» вважає, що позивач є споживачем фінансових послуг, а на правовідносини, що виникли між сторонами поширює дію ЗУ «Про захист прав споживачів». Відтак вважає, що позивач мав право пред`явити позов за його зареєстрованим місцем проживання, тобто до Івано-Франківського міського суду.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, суд першої інстанції виходив з того, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше. Відтак суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач не є споживачем товарів чи послуг та на вказані правовідносини не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».
З вказаним висновком колегія суддів не погоджується.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.
Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу.
Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.
Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян.
Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.
Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.
У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.
Звертаючись до Івано-Франківського міського суду, позивач, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», вказував на те, що АТ «Акцент-Банк» неправомірно заблокував його картковий рахунок.
Відтак, позивач просив зобов`язати АТ «Акцент-Банк» усунути перешкоди у користуванні позивачем його картковим рахунком шляхом розблокування та відновлення надавання всіх фінансових послуг за договором, стягнути з відповідача пеню на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та моральну шкоду.
Відповідно до преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботу або надає послуги.
Згідно п. 22 ст.1 цього ж Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Частиною 1 статті 4 цього Закону визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Відповідно до роз`яснень, які містяться у ч.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
Враховуючи зазначені положення, колегія суддів вважає, що відносини, які склались між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».
16 квітня 2023 року позивачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с. 13).
Відповідно до пункту 1.2. Умов та правил договір, що укладається між банком та клієнтом, є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно: договору банківського рахунку, депозитного договору, договору про надання кредиту, надання платіжних послуг та інших фінансових послуг. Отже, позивач є споживачем зазначеної послуги.
Враховуючи зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 , позивач, як споживач фінансових послуг, правильно визначив підсудність та, керуючись ч. 5 ст. 28 ЦПК України, звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачі» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Апеляційний суд зауважує, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена.
Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з недотриманням вимог процесуального закону щодо порядку вирішення питання щодо підсудності справи, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 15 липня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                        В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
                                                                               І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 05 вересня 2024 року.