справа № 373/478/24                                          головуючий у суді І інстанції Хасанова В.В.
провадження № 22-ц/824/13899/2024              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
26 вересня 2024 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -                                           
                                                                 
В С Т А Н О В И В:
 
          У лютому 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 464081-КС-003 про надання кредиту від 18 липня 2023 в розмірі 112 573,02 грн., з яких 29 173,60 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 75 460,42 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 7 939,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 липня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 464081-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 75 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 . Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, а лише частково сплатив кошти - у розмірі 50 000 грн., що призвело до заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року позов ТОВ «Бізнес Позика»задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 464081-КС-003 про надання кредиту від 18 липня 2023 року в розмірі 101 323,02 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес Позика», посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині вирішення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 11 250,00 грн. та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Вказував, що у договорі, який був підписаний відповідачем у п.2.5 визначено, що комісія за надання кредиту становить 11 250 грн. Окрім того, комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору так і правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної, які були підписані відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості у розмірі 29 173,60 грн. прострочених платежів по тілу кредиту та 75 460,42 грн. прострочених платежів по процентах сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Судом встановлено, що 18 липня 2023 року між позивачем ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» укладено Договір № 464081-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма).
Договір ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором: UA-5137.
При підписанні договору про надання кредиту сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, суму кредиту, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність.
Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 02 січня 2024 року у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість за Договором №  464081-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) на загальну суму 112 573,02 грн., з яких 29 173,60 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 75 460,42 грн. - сума прострочених платежів по процентах, 7 939,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією.
Згідно наданого суду розрахунку заборгованості в рахунок її погашення    ОСОБА_1 сплачено 45 826,40 грн., відсотків за користування - 862,60 грн., комісії - 3 311,00 грн., а всього - 50 000,00 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача прострочених платежів за комісією, суд першої інстанції виходив із того, що умови договору щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 11 250,00 грн. не відповідають вимогам чинного законодавства. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 року у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17).
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в укладеному правочині погоджених сторонами умов щодо нарахування та сплати комісії за кредитом, у зв`язку з чим апеляційну скаргу позивача належить задовольнити, а рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України у цій частині скасувати і ухвалити нове рішення, по суті вимог позивача.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» сплачено судовий збір у розмірі 2 442,40 грн.
При подачі апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» сплачено судовий збір у розмірі 363,36 грн.
Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Позика», з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» належить стягнути судовий збір у розмірі 2 805,76 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -  
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»  задовольнити.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії та стягнення судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості по комісії - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місце знаходження: б-р Лесі Українки, буд. 26, оф.411, м. Київ, ідентифікаційний код 41084239,  11 250 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень заборгованості по комісії за Договором № 464081-КС-003 про надання кредиту від 18 липня 2023 року.
Стягнути з  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місце знаходження: б-р Лесі Українки, буд. 26, оф.411, м. Київ, ідентифікаційний код 41084239, судовий збір у розмірі 2 805 (дві тисячі вісімсот п`ять) гривень 76 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Судді                                                                                           Фінагеєв В.О.
                                                                                            
          Кашперська Т.Ц.
 
Яворський М.А.