ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 212/3137/24		
Провадження № 22-ц/821/1119/24		
Категорія: скарга на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи: 
заявник:  ОСОБА_1 ,
представник заявника: адвокат Скоробогатько Володимир Юрійович,
заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , служба у справах дітей Покровської районної у м. Кривому Розі ради, Служба у справах дітей Уманської міської ради , військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Скоробогатька Володимира Юрійовича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024року (постановлену під головуванням судді Гудзенко В.Л., в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1  про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , служба у справах дітей Покровської районної у місті Кривому Розі ради, служба у справах дітей Уманської міської ради, військова частина  НОМЕР_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  ,-

в с т а н о в и в :

26 березня 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , служба у справах дітей Покровської районної у місті Кривому Розі ради, служба у справах дітей Уманської міської ради, військова частина  НОМЕР_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якійпросив суд встановити факт перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітніх дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою  Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за  заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , служба у справах дітей Покровської районної у місті Кривому Розі ради, служба у справах дітей Уманської міської ради, військова частина  НОМЕР_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  про встановлення факту, що має юридичне значення та роз`яснено заявнику, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. 
Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що між заявником та ОСОБА_5 існує спір про право в частині того, у кого саме з них на утриманні перебувають неповнолітні діти, а вирішення цього спору можливе лише із застосуванням принципу змагальності сторін, який не може бути реалізований в окремому провадженні з огляду на безспірність окремого провадження та положення ч.3 ст. 294 ЦПК України.
Суд звернув увагу, що заявник, прохаючи вирішити питання щодо дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не залучив до участі у справі біологічного батька дітей, хоча по суті заперечує виконання останнім своїх батьківських обов`язків.
Суд вважав необхідним відмовити заявнику у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки із змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення явно вбачається спір про право. 
В апеляційній скарзі, поданій через систему «Електронний суд» 29 травня 2024 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Скоробогатько В.Ю.,  посилаючись на незаконність ухвали, вважаючи її прийнятою із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що залишаючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, без руху, судом зазначено, що заявником не додано до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. На виконання даної ухвали заявником було сплачено судовий збір у розмірі, що підлягає сплаті за розгляд справи у порядку окремого провадження. При цьому, в ухвалі про залишення заяви без руху не було чітко визначено, яку саме суму судового збору мав сплатити заявник.
Вказує, що факт перебування на утриманні дітей дружини від попереднього шлюбу, є юридично значимим, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистого, як батька багатодітної сім`ї, права по вихованню дітей, а також впливає на захист прав та інтересів його сім`ї.
Зауважує, що спору між ним та ОСОБА_5 не існує. Рідний батько у житті своїх дітей участі фактично не приймає , жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, аліменти не сплачує, що підтверджується доказами, долученими до заяви. 
Вказує, що заявник добровільно турбується про фізичний і духовний розвиток дітей дружини від попереднього шлюбу, сприяє у забезпеченні їх необхідним медичним доглядом та лікуванням, здоровим харчуванням, купівлею одягу та взуття, а отже вони фактично перебувають на його утриманні.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.
Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов:
– згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення;
– заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
– встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 18 січня 2024 року № 560/17953/21.
Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.
Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.
Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.
Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просив встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей віком до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є дітьми його дружини ОСОБА_2 .
Встановлення юридичного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для надання йому соціальних пільг та право на звільнення з військової служби.
Разом з цим, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту утримання дітей особою, яка не є їх батьком не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.
Крім того, в матеріалах справи міститься копія посвідчення, серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних дітей, тому встановлення юридичного факту для надання заявнику соціальних пільг є безпідставним.
Крім того, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 180 СК України).
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).
З огляду на те, що заявник є вітчимом для дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , колегія суддів вважає, що вимога про встановлення факту того, що заявник утримує цих дітей не може розглядатися безвідносно до дій (бездіяльності) рідного батька, що виключає можливість такого розгляду в окремому провадженні.
Як вбачається із матеріалів справи, біологічним батьком дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_5 , з якого за рішенням Тернівського районного суду Дніпропетровської області стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.11.2018 до повноліття дітей.
Також в матеріалах справи міститься Довідка про недоотримання аліментів по виконавчому провадженню, згідно якої вбачається, що ОСОБА_5 не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей та має заборгованість.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 
Відомостей, що ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав, матеріали справи не містять.
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції,  заявник, прохаючи вирішити питання щодо дітей ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , не залучив до участі у справі біологічного батька дітей, хоча по суті заперечує виконання останнім своїх батьківських обов`язків.
За встановлених у цій справі обставин та мети подання заяви про встановлення факту утримання дітей, заявлені вимоги не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі статей 293, 315 ЦПК України.
Висновки суду першої інстанції, що належний розгляд питання перебування на утриманні заявника дітей його дружини від попереднього шлюбу можливе лише в порядку позовного провадження із дотриманням принципу змагальності заінтересованих осіб, колегія суддів вважає вірними.
Встановлення юридичного факту, що має юридичне значення з метою звільнення заявника з військової служби, на думку колегії суддів, необхідне для створення преюдиційного рішення для публічних відносин, що є недопустимим, оскільки при вирішенні питання щодо порядку звільнення з військової служби уповноважений суб`єкт має необхідні повноваження для перевірки обставин, які заявник у даному випадку навів на обґрунтування заяви про встановлення юридичного факту.
У тому разі, коли рішення уповноваженого суб`єкта не відповідатиме волі заявника, то такий заявник не позбавлений права звернутись з позовом про оскарження відповідного рішення в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи встановлені обставини справи, надавши належну оцінку доводам скаржників, апеляційний суд приходить до висновку по те, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження. Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків місцевого суду.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування ухвали немає, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Скоробогатька В.Ю. слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скоробогатька Володимира Юрійовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , служба у справах дітей Покровської районної у місті Кривому Розі ради, служба у справах дітей Уманської міської ради, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                                  О.В. Карпенко

Судді                                                                                  О.М. Новіков

                                                                               Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 24 вересня 2024 року/