ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 червня 2024року
м. Київ
 
справа № 755/7828/20
провадження № 51-1433 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисників                                       ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 ,
засудженої                                      ОСОБА_9 ,     
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника    ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100100001482, за обвинуваченням    
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецька, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Запобіжний захід  ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили вирішено не обирати. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку,  ОСОБА_9 визнано винуватою у тому, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часу та місця, але не пізніше 13 лютого 2020 року, у неї виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, з метою збуту.
Реалізуючи вказаний умисел,  ОСОБА_9 незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, у невстановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, який в подальшому зберігала у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_3 , з метою збуту.
Під час проведення обшуку 13 лютого 2020 року, у вказаній квартирі працівниками поліції виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою 211,24 г (в перерахунку на висушену речовину), який ОСОБА_9 незаконно придбала та зберігала з метою збуту.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Доводи касаційної скарги захисника зводяться до незгоди із кваліфікацією дій 
 ОСОБА_9 , оскільки, на його переконання, місцевий суд дав неправильну оцінку зібраним на досудовому розслідуванні доказам, поверхнево розглянув кримінальне провадження та дійшов до помилкового висновку про її винуватість за ч. 2 ст. 307 КК України. Стверджує, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини справи не дозволяють однозначно кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки при відсутності належного обґрунтування та мети вчинення відмежувати це кримінальне правопорушення від злочину, передбаченого ст. 309 цього Кодексу складно. Окрім того вказує, що в основу вироку покладено низку недопустимих доказів, таких як протоколи допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в ході досудового розслідування, адже вони були отримані з порушенням вимог ст. 41 КПК України оперуповноваженими Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2020 за участю свідка ОСОБА_12 , який не допитувався в судовому засіданні. Крім того стверджує, що до законодавства України були внесені зміни про те, що канабіс не є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, а тому дії ОСОБА_9 неправильно кваліфіковано ч. 2 ст. 307 КК України за ознакою незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту. Вказує, що суди послалися, як на доказ винуватості ОСОБА_9 , на показання неіснуючого свідка ОСОБА_10 та місцевий суд без належного обґрунтування відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про відвід прокурора. Також наголошує, що апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, допустив порушення ст. 419 КПК України, оскільки погодився з рішенням суду першої інстанції щодо винуватості  ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином не перевірив і не спростував доводи апеляційної скарги та дійшов передчасного висновку про законність і обґрунтованість вироку.
У касаційній скарзі захисники  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Стверджують, що судовий розгляд проведено неповно, висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_9 ґрунтуються на недопустимих доказах, оскільки вони отримані з порушенням порядку, встановленому КПК України.
Так, на думку захисників, на час виділення матеріалів досудового розслідування  в окреме провадження, ОСОБА_9 не мала статусу підозрюваної у кримінальному провадженні № 12019100100007140 від 27.07.2019 та набула вказаного статусу у кримінальному провадженні № 12020100100001482 від 13.02.2020  лише 18.05.2020, у зв'язку з чим 13.02.2020 у прокурора були відсутні підстави для винесення постанови про виділення із кримінального провадження   № 12019100100007140 в окреме провадження матеріалів досудового розслідування в оригіналах і копіях стосовно ОСОБА_9 , оскільки це суперечить вимогам частин 3 та 4 статті 217 КПК України.
Також зазначають, що цією ж постановою прокурор, не маючи відповідних повноважень, в порушення вимог ч. 1 ст. 218 КПК України, якою передбачено, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, а у даному випадку злочин вчинено на території Дніпровського району м. Києва, доручив проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020100100001482 слідчому відділу Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, тоді як таке рішення відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК України може прийняти виключно керівник прокуратури регіонального рівня або його першим заступник чи заступник. В матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування.
Крім того, вважають, що протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_9 від 18.02.2020 є недопустимим доказом, оскільки вказаний телефон містить її приватну переписку, а слідча дія, яка включає втручання в приватне спілкування, проводиться у порядку, передбаченому статтями 246, 248, 249 КПК України, однак стороною обвинувачення рішення слідчого судді, яке б надавало дозвіл на втручання у приватне спілкування ОСОБА_9 , не надано.
Щодо порушень, допущених судом апеляційної інстанції, захисники наполягають на тому, що доводи апеляційної скарги сторони захисту не були розглянуті належним чином, тому рішення, постановлене за наслідками апеляційного перегляду, є не вмотивованим, чим порушено приписи статей 370, 419 КПК України.     
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджена  ОСОБА_9 , захисники   ОСОБА_13 ,   ОСОБА_14 та ОСОБА_7  підтримали доводи касаційних скарг.
Прокурор, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, просила касаційні скарги залишити без задоволення. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційних скарг вбачається, що не погоджуючись із визнанням винуватою ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, захисники оспорюють правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказують на неповноту судового розгляду, наводять власну оцінку доказам, відмінну від оцінки, що надав суд першої  інстанції. 
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України.
При розгляді скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За прецедентною практикою Європейського Суду, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Разом з цим, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України, на підставі з`ясування усіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Так, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі сукупності доказів, детальний зміст яких наведено у вироку, зокрема: 
- показань свідка ОСОБА_11 , з яких вбачається, що вона приблизно 4 роки тому через спільних друзів познайомилась з ОСОБА_9 , до якої в подальшому декілька разів приходила за місцем проживання та купувала канабіс по ціні приблизно 250-300 грн за 1 грам;
- показань свідка ОСОБА_15 , який вказав, що був понятим при проведенні обшуку в квартирі ОСОБА_9 , під час якого остання добровільно передала целофановий пакет зі схожим на «траву» вмістом та сказала, що курить канабіс в якості ліків; 
- протоколу обшуку від 13 лютого 2020 року за участю понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , з якого слідує, що в квартирі АДРЕСА_3  було виявлено 123 пакети з речовиною рослинного походження зеленого кольору, пусті поліетиленові пакети, пристрій для подрібнення канабісу, а також мобільний телефон марки «Xiomi» та електронні ваги в робочому стані;
- протоколу огляду предметів від 18 лютого 2020 року, відповідно до якого під час огляду вилученого мобільного телефону марки «Xiomi» виявлено 
смс-повідомлення наступного характеру: «Привет, есть покурить. Нужно 
7 пакетов», «Привет, зайти можно? Я просто под домом, есть смисл ждать или не?» «Сегодня на роботе до утра, наберу завтра. Тебе сколько? Пока одну завтра будет видно…, я наберу. Ок»;
- висновку експерта № 11-2/1142 від 04 березня 2020 року, з якого слідує, що  надані на дослідження речовини рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, загальною масою (в перерахунку на висушену речовину) 207, 85 г;
- висновку експерта № 11-2/1029 від 13 квітня 2020 року, згідно якого надані на дослідження речовини рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, загальною масою (в перерахунку на висушену речовину) 3, 39 г;
- висновку експерта № 17-1/736 від 16 березня 2020 року, яким встановлено, що на вилучених під час обшуку предметах виявлено чотири сліди пальців рук (руки) придатних для ідентифікації за ними особи (осіб), які належать ОСОБА_9 ;
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 лютого 2020 року, відповідного до якого свідок ОСОБА_12 впізнав на пред`явленому знімку № 1 ОСОБА_9 , як особу, що декілька разів за грошові кошти передавала йому наркотичний засіб - канабіс.
Вирішуючи питання про доведеність у діянні ОСОБА_9 мети збуту, місцевий суд вказав, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів може свідчити, зокрема, їх великий або особливо великий розмір, спосіб упакування та розфасовування.
Як зазначено у вироку, про придбання та зберігання ОСОБА_9 особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту свідчить розмір наркотичного засобу, який вона зберігала у своїй квартирі, а також спосіб упакування та розфасування наркотичного засобу, який був розфасований на невеликі порції в поліетиленові пакети та складений у картонні коробки. Крім того, під час обшуку у неї були вилучені пусті поліетиленові пакети, електронні ваги та мобільний телефон, в якому були виявлені СМС-повідомлення, зміст яких підтверджує ті обставини, що ОСОБА_9 незаконно придбала та зберігала вилучений у неї під час обшуку особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, саме з метою збуту.
З урахуванням наведеного, доводи сторони захисту на спростування наявності у засудженої мети збуту з посиланням, що ОСОБА_9 є онкологічно хворою та потребує наркотичних засобів для власного вживання, є непереконливими.
Колегія суддів погоджується з висновками суду та вважає, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість  ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Не погодившись із вироком суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.
За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги захисника апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості  ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
При цьому, суд проаналізував доводи апеляційної скарги, належним чином їх перевірив, надав достатні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення.
Також, під час перевірки матеріалів кримінального провадження було з`ясовано, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними, як стосовно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, вчиненого  ОСОБА_9 , так і щодо відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою безумовне скасування судових рішень. 
Спростовуючи посилання захисника щодо не зазначення у вироку способу встановлення виду наркотичного засобу, його маси та приналежності до особливо небезпечних наркотичних засобів, а також не прибуття в судове засідання експертів, які проводили експертизу вилученого у  ОСОБА_9 наркотичного засобу, суд апеляційної інстанції вказав, що вид наркотичного засобу, його масу та приналежність до особливо небезпечних наркотичних засобів було встановлено відповідно до висновків відповідних експертиз, а відсутність експертів під час судового розгляду не спростовує правильність висновків суду та не дає підстав для перевірки й оцінки вказаних висновків експертиз шляхом допиту експерта в судовому засіданні, з чим погоджується і суд касаційної інстанції. 
Посилання у касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 на те, що на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування» № 3528-IX від 21.12.2023 (далі - Закон) внесено зміни до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМ України від 06.05.2020 № 770, а саме з таблиці 1, списку № 1 Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено, виключено таку позицію: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу», а тому дії ОСОБА_9 не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за кваліфікуючою ознакою «особливо небезпечні наркотичні засоби», Суд вважає неспроможним, оскільки цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 16.08.2024 
(ч. 1 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону).  
Крім того, як слідує з матеріалів кримінального провадження, СП ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 12019100100007140 від 27.07.2019. На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 13.02.2020 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , в ході якого вилучено речовину, схожу на наркотичний засіб (т. 2 а. п. 70-72, 73-80). 13.02.2020 на підставі рапорту о/у СКП ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, за наслідками вилучення речовини схожої на наркотичний засіб, під час проведення обшуку в рамках кримінального провадження № 12019100100007140 від 27.07.2019, внесено в ЄРДР відомості нове кримінальне провадження за № 12020100100001482 за 
ч. 2 ст. 307 КК України (т. 2 а. п. 61, 67). 
Постановою від 13.02.2020 першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020100100001482 доручено СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві та визначено групу прокурорів по вказаному кримінальному провадженню (т. 2 а. п. 64).
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 про виділення матеріалів в окреме провадження  від 13.02.2020 із кримінального провадження 
№ 12019100100007140 від 27.07.2019 в окреме провадження виділено матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону при виділенні прокурором  матеріалів досудового розслідування щодо 
ОСОБА_9 із матеріалів кримінального провадження № 12019100100007140, тому доводи касаційної скарги сторони захисту в цій частині є безпідставними.
Крім цього, з урахуванням того, що органу досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, необхідно було встановити місце, час та обставини незаконного придбання ОСОБА_9 вилученого у неї за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_3 наркотичного засобу, посилання сторони захисту на порушення прокурором вимог кримінального процесуального закону при винесені постанови від 13.02.2020, якою проведення досудового розслідування доручено СП ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, з урахуванням положень ч. 3 ст. 218 КПК України, є неспроможним.  
Твердження захисників у касаційній скарзі про порушення процесуального закону при проведенні огляду предметів від 18.02.2020, а саме мобільного телефону ОСОБА_9 , колегія суддів вбачає необґрунтованими.
Захисники у касаційній скарзі зазначають, що огляд мобільного телефону  ОСОБА_9  був пов`язаний із втручанням у приватне спілкування, тому міг бути проведений лише на підставі ухвали слідчого судді.
Частиною 4 ст. 258 КПК України визначено такі різновиди втручання в приватне спілкування: аудіо-, відеоконтроль особи; арешт, огляд і виїмка кореспонденції; зняття інформації з електронних комунікаційних мереж; зняття інформації з електронних інформаційних систем.
У скарзі захисниками не зазначено, в порядку якої саме процедури повинен відбуватись доступ до інформації з мобільного телефону,  вилученого під час обшуку в квартирі ОСОБА_9 .
Сутність такої негласної слідчої (розшукової) дії як доступ до зняття інформації з електронних інформаційних систем полягає у здійсненні на підставі ухвали слідчого судді пошуку, виявлення і фіксації відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або її частин, доступ до яких обмежений власником, володільцем або утримувачем системи, розміщенням її у публічно недоступному місці, житлі чи іншому володінні особи або логічним захистом доступу, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача.
Зняття інформації з електронних інформаційних систем або їх частин можливе без дозволу слідчого судді, якщо доступ до них не обмежується їх власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
18 лютого 2020 року в присутності двох понятих слідчим було проведено огляд мобільного телефону, про що складено відповідний протокол з додатками
(т. 2 а. с. 89-95).
За змістом протоколу було проведено огляд текстових смс-повідомлень. Об`єктивних даних про те, що вказаний доступ був пов`язаний з подоланням систем логічного захисту, немає. Не вказують про це і захисники у касаційній скарзі.
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає, що доступ до інформації, яка містилась в телефоні  ОСОБА_9 , отримано органом досудового розслідування з дотриманням вимог КПК України. Такий висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 
09 квітня 2020 року (справа № 727/6578/17, провадження № 51-4494 км19), від 
29 листопада 2023 року (справа № 683/642/20, провадження № 51-3831 км21).
Крім того, зі змісту вироку слідує, що місцевий суд не посилався на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, на протоколи допиту свідків  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час досудового розслідування, тому доводи скарги про протилежне є надуманими. 
Неправильне зазначенняв оскаржуваних судових рішеннях прізвища свідка  ОСОБА_10 , як ОСОБА_10 , є технічною опискою, яка не вплинула на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, тому твердження захисника про те, що суди послалися на показання неіснуючого свідка є неспроможним.
Ухвалою місцевого суду від 20 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про відвід прокурора, при цьому наведено належні і достатні мотиви та підстави її постановлення, тому доводи скарги щодо зазначеного не є слушними  (т. 4 а. п. 24). 
Посилання захисника в касаційній скарзі на те, що свідок ОСОБА_12 не був допитаний в ході судового розгляду, тому протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2020 за участю вказаного свідка є недопустимим доказом, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закона, оскільки пред`явлення особи для впізнання є окремою слідчою дією.   
Зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону та позиції ЄСПЛ в аспекті оцінки аргументів учасників справи щодо мотивування судових рішень, викладені, зокрема, у справі «Салов проти України» (рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), суд апеляційної інстанції належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги захисника та обґрунтував своє рішення відмову у її задоволенні. 
Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на всі основні доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, навів належні аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та достатньо вмотивував свої висновки. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419  КПК.
Положення пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що  вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень щодо 
ОСОБА_9 колегією суддів не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення касаційних скарг сторони захисту. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року щодо  ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в її інтересах - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                        ОСОБА_3