ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 682/1848/21
Провадження № 22-ц/4820/1367/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2024 року (суддя Зеленська В.І.).
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 29.08.2018 близько 01 год 30 хв на регульованому «Х» - подібному перехресті вулиць Миру і Соборності в м. Славуті Хмельницької області водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «AUDI А-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вулиці Соборності зі сторони адміністративного приміщення «ОТС», яка є другорядною по відношенню до проїжджої частини вулиці Миру, порушуючи вимоги пунктів 12.2, 12.4, 16.1, 16.3 ПДР України та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», перед проїздом «Х»- подібного регульованого перехрестя, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам руху, проїжджаючи перехрестя прямо, не надав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем «LAND ROVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі вул. Миру зі сторони адміністративного приміщення ЦНАП м. Славута в межах своєї смуги руху та мав перевагу в русі. В результаті зіткнення сталося перекидання автомобіля «LAND ROVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та пошкодження його автомобіля, а також ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вважає, що порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Так, своїми діями, останній заподіяв потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження. 
11 вересня 2018 року за заявою ОСОБА_1 відомості були внесені до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №12018240210000631 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування проведено ряд судово-медичних та автотехнічних експертиз. 
31.03.2021 постановою слідчого кримінальне провадження № 12018240210000631 від 11 вересня 2018 року було закрите у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених статтею 219 КПК України, та неповідомлення про підозру жодній особі.
Ухвалою слідчого судді від 20 квітня 2021 відмовлено у задоволенні скарги позивача про скасування постанови про закриття кримінального провадження.
За висновком автотоварознавчого дослідження №442/19 від 06.08.2019, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику «LAND ROVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП, станом на час завершення виконання даного дослідження складає 721980 грн; при цьому в дослідницькій висновку зазначено, що відновлювати пошкоджений автомобіль є економічно недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість.
Таким чином, розмір заподіяної позивачу з вини відповідача матеріальної шкоди становить 721980 грн.
Крім того, як вказував позивач, неправомірними діями відповідача йому завдано і моральної шкоди.
В момент отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги та страху за своє здоров`я та життя.
Неправомірними діями ОСОБА_3 позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральним стражданнями, які потягли негативні зміни у його житті: тривале лікування, неможливість виконувати свої професійні обов`язки, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений і нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, дратівливість, почуття образи та обурення.
Враховуючи, що майно позивача було ушкоджено внаслідок ДТП, він переніс також і певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді фактичного знищення автомобіля та неможливості тривалий час володіти та користуватись належним йому майном. Розмір моральної шкоди оцінено позивачем в сумі 50000 грн.
Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2021 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».
28.12.2021 позивачем ОСОБА_1 до суду подано заяву про зменшення та уточнення позовних вимог, в якій він зазначав про те, що ним було відчужено автомобіль «LAND ROVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , за 7200 доларів США, а тому розмір матеріальної шкоди підлягає зменшенню до 525924 грн.
А тому, просив стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь 100000 грн майнової шкоди (в межах страхового відшкодування), та стягнути з ОСОБА_3 , як винуватця ДТП, на його користь 425924 грн майнової шкоди та 50000 грн моральної шкоди.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 255554 грн 40 коп. матеріальної шкоди, 30000 грн моральної шкоди, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди в межах суми страхового відшкодування. Вирішено питання розподілу судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 255554,40 грн матеріальної шкоди, 30000 грн моральної шкоди та судового збору, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення судом та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що  безпідставно судом не взято до уваги той факт, що причиною ДТП 29.08.2018 були саме дії позивача  ОСОБА_1 , який керував автомобілем «LAND ROVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані сильного алкогольного сп`яніння, а винуватість ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена належними та допустимими доказами.
Вважає неправдивим висновок №4049/4050/22-26 від 16.01.2024 судової інженерно-технічної, транспортно-трасологічної експертизи, відповідно до якої покази водія автомобіля «AUDI A6» ОСОБА_3 в частині траєкторії переміщення транспортних засобів до моменту зіткнення, його механізму та місця зіткнення (місце на опорній поверхні, в якому розташовувались проекції контактуючих частин транспортних засобів в момент первинного контакту), є неспроможними з технічної точки зору. Цей висновок, на думку скаржника, не базується на реальних дослідженнях автомобілів, що були в ДТП, експертом не здійснено жодних досліджень та замірів на місці ДТП, та не враховано покази та пояснення ОСОБА_3 , а тому його слід вважати неналежним та недопустимим доказом. 
Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, не обґрунтував застосування принципу пропорційності при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача.
Крім того, посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 .
При визначенні розміру моральної шкоди, яка стягнута судом першої інстанції на користь позивача, судом не наведено жодного обґрунтування. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що на час ДТП позивач ОСОБА_1 був власником автомобіля марки «LAND ROVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.21 т. 1).
В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «AUDI А-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.22 т. 1).
29 серпня 2018 року о 02 год 26 хв до чергового Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення про те, що на регульованому «Х»- подібному перехресті вулиць Миру та Соборності в місті Славута Хмельницької області, поблизу ресторану «Україна» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «LAND ROVER», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля марки «AUDI A6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , що підтверджується рапортом інспектора Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області (а.с.11 т. 1).
31 серпня 2018 року Славутським ВП ГУНП в Хмельницькій області було зареєстровано заяву органів охорони здоров`я про те, що 31.08.2018 у травматологічне відділення Славутської ЦРЛ звернувся ОСОБА_1 з травмами, отриманими внаслідок ДТП 29.08.2018 в м. Славута (а.с.12 т. 1).
11.09.2018 до ЄРДР внесено відомості за №12018240210000631 та розпочате досудове розслідування з правовою кваліфікацією діяння за ч. 1 ст. 286 КК України за фактом ДТП, що мало місце 29.08.2018 близько 01.30 год в м. Славута Хмельницької області на регульованому «Х»-подібному перехресті вулиць Миру і Соборності в м. Славуті Хмельницької області, де водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «AUDI А-6», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вулиці Соборності зі сторони адміністративного приміщення «ОТС», яка є другорядною по відношенню до проїжджої частини вулиці Миру, порушуючи вимоги пунктів 12.2, 12.4, 16.1, 16.3 ПДР України та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», перед проїздом «Х»- подібного регульованого перехрестя, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам руху, проїжджаючи перехрестя прямо, не надав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем «LAND ROVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі вул. Миру зі сторони адміністративного приміщення ЦНАП м. Славута в межах своєї смуги руху та мав перевагу в русі. В результаті зіткнення сталося перекидання автомобіля «LAND ROVER», під керуванням ОСОБА_1 та його пошкодження, а також ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с.13, 14 т. 1).
Згідно з постановою старшого слідчого СВ ВРЗСТ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 07 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018240210000631 від 11.09.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.
З матеріалів кримінального провадження №12018240210000631:
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №56 від 27.06.2019, ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 29.08.2018, отримав середньої та легкої тяжкості тілесні ушкодження. 
Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу від 04.12.2018 №10.2-0456:18, на момент дослідження робоча гальмова система автомобіля «LAND ROVER» моделі «RANGE RОVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебувала у працездатному стані, рульове керування вказаного транспортного засобу перебувало в несправному стані. Виявлена під час дослідження несправність рульового керування автомобіля носить аварійний характер і її виникнення пов`язується з дією ударних навантажень, що діяли на елементи конструкції автомобіля під час розвитку ДТП;
Відповідно до висновку інженерно-транспортної транспортно-трасологічної експертизи від 07.12.2018 №10.04-0485:18, між автомобілями «AUDI A6» д.н. НОМЕР_4 та «LAND ROVER» р.н. НОМЕР_2 відбулось перехресне блокуюче зіткнення, під час якого автомобіль «AUDI A6» д.н. НОМЕР_4 передньою лівою кутовою частиною контактував з середньою частиною лівих передніх дверей автомобіля «LAND ROVER» р.н. НОМЕР_2 і кут між поздовжніми осями вказаних транспортних засобів в момент первинного контакту міг складати близько 1250  + 5 (ілюстрації до висновку 16-18);
Згідно з висновком інженерно-технічної експертизи обставин та механізму ДТП від 05.09.2019 №10.1-0292:19, з технічної точки зору покази водія автомобіля «AUDI A6», державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_3 в частині траєкторії переміщення транспортних засобів до моменту зіткнення та механізму зіткнення, вказаних ним у протоколі допиту свідка від 13.09.2018 і схемі до нього являються технічно неспроможними. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «LAND ROVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.4, 16.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «AUDI A6», державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.4, 16.1, 16.3 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу». При заданих обставинах пригоди водій автомобіля «LAND ROVER» ОСОБА_1 , рухаючись зі швидкістю 50,0 км/год, в межах заданої відстані 24,6 м, не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль та запобігти зіткненню шляхом гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. При заданих обставинах пригоди водій автомобіля «AUDI A6» ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п. 16.1, п. 16.3 Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», оскільки завад технічного характеру для цього не було (а.с.25-54 т. 1).
В ході розгляду дано цивільної справи також було проведено судову інженерно-технічну транспортно-трасологічну експертизу, відповідно до висновку якої № 4049/4050/22-26 від 16.01.2024, покази водія автомобіля «AUDI A6» ОСОБА_3 в частині траєкторії переміщення транспортних засобів до моменту зіткнення, його механізму та місця зіткнення (місце на опорній поверхні, в якому розташовувались проекції контактуючих частин транспортних засобів в момент первинного контакту) є неспроможними з технічної точки зору. В умовах даної пригоди водій автомобіля «AUDI A6» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2, 12.4, 16.1, 16.3, 16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України, які передбачають:
п.12.2 - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;
п.16.1 - перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.
У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками;
п. 16.3 - у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються перехрещуваною дорогою, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 Розмітка 1.12 (стоп-лінія) (стоп-лінією) або 1.13 Розмітка 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні — перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів;
п. 16.12 - на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.
Перевага в русі на нерегульованих перехрестях, де організовано круговий рух і які позначені дорожнім знаком 4.10 4.10 «Круговий рух», надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу;
п. 16.14 - Якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг.
Цим правилом повинні керуватися між собою і водії, які рухаються другорядними дорогами.
В умовах даної пригоди водій водій автомобіля «LAND ROVER» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3, 12.4, 16.1 Правил дорожнього руху України, а саме:
п. 12.2 - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
п. 12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
п. 12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;
п. 16.1 - перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють.
У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.
В умовах даної пригоди водій автомобіля «AUDI A6» ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «LAND ROVER» шляхом дотримання ним вимог п.п. 16.1, 16.3, 16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України, оскільки завад технічного характеру для цього не було. За умови, якщо в момент виникнення небезпеки для руху відстань від автомобіля «LAND ROVER» до місця зіткнення складала більше 31,3-32,4 м при швидкості 50 км/год та більше 88,2-92,7 м при швидкості 100 км/год, відповідно водій ОСОБА_1 мав; за умови, якщо в момент виникнення небезпеки для руху відстань від автомобіля «LAND ROVER» до місця зіткнення складала менше 31,3-32,4 м при швидкості 50 км/год та менше 88,2-92,7 м при швидкості 100 км/год, відповідно водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «AUDI A6» шляхом своєчасного застосування гальмування із зупинкою керованого ним транспортного засобу до місця зіткнення, з моменту виникнення небезпеки для його руху, при заданих швидкостях руху автомобіля «LAND ROVER» 50 км/год та 100 км/год (за умови можливості у водія ОСОБА_1 виявити небезпеку для свого руху) (а.с.193-202 т. 2).
Постановою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2018 ОСОБА_4 у справі №682/2588/18 провадження щодо ОСОБА_1 про вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням, передбачених ст. 38 КУпАП, строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (матеріали справи про адміністративне правопорушення). 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 06.08.2019 №442/19, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «LAND ROVER» моделі «RANGE RОVER», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП, враховуючи пошкодження, зазначені у протоколі огляду транспортного засобу від 31.07.2019, станом на час завершення виконання дослідження, складає 721980 грн 00 коп (а.с.141-163 т.1). 
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Суд першої інстанції, оцінивши докази по справі в їх сукупності, встановив  обопільну вину обох учасників ДТП, враховуючи вид та тяжкість порушень вимог ПДР та знаходження їх у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, допущених ОСОБА_1  та ОСОБА_3 , а також, враховуючи обставини дорожньо-траснпортної пригоди, що мають істотне значення, визначив ступінь вини ОСОБА_3  у вчиненні пригоди в 60%, а ступінь вини ОСОБА_1  - в 40%. 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Зі змісту частини другої статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Тому спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (пункт 3 частини першої статті 1188 ЦК України).
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неправдивості висновку №4049/4050/22-26 від 16.01.2024 судової інженерно-технічної, транспортно-трасологічної експертизи, його неналежності та недопустимості як доказу в справі, оскільки доказів на спростування вказаного висновку відповідач не надав. Крім того, відповідач ОСОБА_3 не надав доказів відсутності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. 
Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що причиною ДТП є саме дії позивача ОСОБА_1 , який на момент ДТП керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, оскільки у справі відсутні належні та допустимі докази того, що причиною ДТП є перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. 
Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.
Згідно зі ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У відповідності до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. 
Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Внаслідок ДТП, яка сталася в тому числі з вини відповідача ОСОБА_3 , транспортний засіб, належний позивачу зазнав механічних ушкоджень, позивач не мав можливості ним користуватись, що спричинило негативні зміни в його житті. Крім того, позивач внаслідок ДТП зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. 
А тому, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди, характеру і обсягу моральних страждань позивача дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн.
У даній справі, апеляційний суд не знаходить підстав для висновку, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди порушено принципи розумності, пропорційності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2024 року в частині задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

                                       О.І. Талалай