ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 серпня 2024 року
м. Київ
 
справа № 643/8133/23
провадження № 61-3831св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особам - Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду 
м. Харкова від 30 жовтня 2023 року у складі судді Новіченко Н. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 рокуу складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Мальованого Ю. М., Яцини В. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті.
 
Заява мотивована тим, що мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 наприкінці літа 2021 року приїхала погостювати на зиму до родичів у с. Великі Проходи Харківського району Харківської області і перебувала там до моменту повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 
24 лютого 2022 року. 
 
Після початку повномасштабного вторгнення с. Великі Проходи Харківського району Харківської області потрапило під окупацію, і внаслідок постійних обстрілів ОСОБА_3 була вимушена евакуюватися на територію російської федерації, оскільки евакуація на територію, підконтрольну Україні, на той час була неможливою. 
 
Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла у Слободі Гончарівка Суджанського району Курської області російської федерації. 
У зв`язку з цим органи влади російської федерації видали свідоцтво про смерть, проте його оригіналу у заявника немає, і отримати його він не може, оскільки вказаний документ перебуває на території російської федерації, 
а заявник зміг отримати лише його копію. 
 
Посилався на те, що йому достеменно невідомо, де саме на території російської федерації знаходяться оригінали документів про смерть його матері. 
З російською федерацією відсутні дипломатичні відносини, а отримати в інший спосіб свідоцтво про смерть ОСОБА_3 неможливо.
 
ОСОБА_1 просив встановити факт смерті громадянки України 
ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у Слободі Гончарівка Суджанскього району Курської області російської федерації.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року 
в задоволенні заяви відмовлено.
 
Рішення суду мотивоване тим, що оскільки свідоцтво про смерть 
ОСОБА_3 видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла матір заявника, то до нього підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року, а тому підстав для встановлення факту смерті ОСОБА_3 в порядку окремого провадження та видачі повторного свідоцтва про смерть немає.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції. Водночас апеляційний суд зазначив, що  ОСОБА_1 не позбавлений можливості використовувати свідоцтво про смерть своєї матері, видане компетентними органами іноземної держави у будь-яких правовідносинах на території України, зокрема щодо оформлення спадщини тощо. Доказів відсутності у нього оригіналу свідоцтва про смерть його матері ОСОБА_3 матеріали справи не містять, наявності 
у нього перешкод, зокрема, неприйняття такого документа державними органами чи посадовими особами України, не надано.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
13 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій з урахуванням уточненої редакції просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 
30 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 рокуй ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оригіналів документів, які видані органами російської федерації, у заявника немає. Отримати оригінал свідоцтва про смерть своєї матері заявник не має можливості у зв?язку 
з повномасштабним вторгненням росії на територію України. На підтвердження факту смерті матері заявник подав до суду першої інстанції достатньо доказів. Жодний нормативно-правовий акт України не забороняє здійснювати повторну реєстрацію смерті.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 вересня 
2021 року у справі № 756/8168/21, від 23 листопада 2022 року у справі 
№ 759/7001/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того, підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права 
у подібних правовідносинах (пункти 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Аргументи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Московського районного суду м. Харкова.
 
14 червня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 .
 
ОСОБА_1 вказує, що його матір ОСОБА_3 померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації у Слободі Гончарівка Суджанського району Курської області, на підтвердження чого надав:
 
копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 від 25 листопада 2022 року НОМЕР_1 , виданого відділом ЗАЦС адміністрації Суджанського району Курської області;
 
копію довідки про смерть ОСОБА_3 від 25 листопада 2022 року 
№ С-00740;
 
диск з фотокартками з поховання та відеозапис із цвинтаря, на яких зафіксована могила ОСОБА_3 .
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.
 
У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
 
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
 
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.
 
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації 
і результатів розтину.
 
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану 
в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 
2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
 
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини 
у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції 
і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
 
Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини 
у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
 
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах 
з російською федерацією та республікою білорусь.
 
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
 
разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року 
в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації 
і республікою білорусь.
 
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
 
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 
2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
 
Таким чином, станом на день розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації.
 
Із матеріалів справи відомо, що факт смерті матері заявника ОСОБА_3 на території Курської області Суджанського району у Слободі Гончарівка російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділ запису актів громадянського стану адміністрації Суджанського району Курської області російської федерації склав актовий запис про смерть ОСОБА_3 № 1170229460002700411000 від 25 листопада 2022 року видав відповідне свідоцтво НОМЕР_1 , копія якого є у заявника.
 
Установивши, що свідоцтво про смерть ОСОБА_3 видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявника, підстав для встановлення факту смерті немає.
 
Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених 
у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, наведених заявником у касаційній скарзі.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої й апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє 
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року та постанови Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. М. Коротун
 
Є. В. Коротенко
 
М. Є. Червинська