УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року
 
м. Київ
 
справа № 619/3051/17
провадження № 61-9689ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - Дергачівський відділ Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
боржник - ОСОБА_2 ,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 29 лютого 2024 року у складі судді Калиновської Л. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - державний виконавець, Дергачівський ВДВС) Стадніченко Т. О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, яка полягає у невиконанні всіх виконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду 02 січня 2024 року о 17 год 00 хв та 04 січня 2024 року о 17 год 00 хв.
 
Скарга мотивована тим, що на виконанні Дергачівського ВДВС перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа в справі № 619/3051/17.
 
Зокрема, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року його позов і зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуто йому перешкоди та визначено дні для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожний непарний та парний вівторок та п`ятницю із 18 год 30 хв до 19 год 30 хв у присутності матері ОСОБА_2 (бабусі ОСОБА_4 або дідуся ОСОБА_5 ), за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи думку та стан здоров`я дитини; кожну непарну суботу місяця з 09 год 00 хв до 13 год 00 хв у присутності матері ОСОБА_2 (бабусі ОСОБА_4 або дідуся ОСОБА_5 ), як за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , так і з можливістю відвідування дитячих розважальних закладів чи парків відпочинку, враховуючи думку та стан здоров`я дитини; у день народження дитини, якщо 24 січня буде вихідним днем - з 09 год 00 хв до 11 год 00 хв у присутності матері ОСОБА_2 (бабусі ОСОБА_4 або дідуся ОСОБА_5 ), за адресою: АДРЕСА_1 , або в дитячому розважальному закладі чи паркові відпочину у смт Мала Данилівна Дергачівського району Харківської області або у місті Харкові; якщо 24 січня припадає на будній день - з 08 год 00 хв до 08 год 30 хв у присутності матері ОСОБА_2 (бабусі ОСОБА_4 або дідуся ОСОБА_5 ), за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням думки та стану здоров`я дитини. В іншій частині позовів відмовлено.
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року змінено в частині визначення йому порядку та участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Абзаци четвертий-шостий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: визначено йому наступний спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце та час їхнього спілкування: кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год 00 хв до 19 год 00 хв без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця із 10 год 00 хв до 18 год 00 хв без присутності матері. В іншій частині рішення залишено без змін (провадження № 61-42734св18).
 
В обґрунтування цієї скарги ОСОБА_1 зазначено, що 24 грудня 2021 року державний виконавець Стадніченко Т. О. відновила виконавче провадження по ухвалі Дергачівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 № 619/3051/17, якою визнано неправомірною бездіяльність щодо невідновлення виконавчого провадження № НОМЕР_3 та зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області відновити зазначене виконавче провадження. Дергачівській ВДВС 15 листопада 2022 року отримав оригінал виконавчого листа № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року разом із заявою ОСОБА_1 , стягувача від 10 листопада 2022 року про проведення виконавчих дій відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» у відновленому виконавчому провадженні № НОМЕР_3, яка була зареєстрована 17 листопада 2022 року. 
 
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 449 розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України стягувач дізнався про допущену бездіяльність державного виконавця 02 січня 2024 року о 17:00 години та 04 січня 2024 року о 17:00 години відповідно до судового рішення по справі № 619/3051/17, яка полягає у невиконанні виконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду.
 
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що з наданих для огляду матеріалів виконавчого провадження, копій документів наданих до суду, а також наданих пояснень в судовому засіданні, під час примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .
 
ОСОБА_1 у липні 2024 року через засоби через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 29 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що державний виконавець не виконав свого обов`язку щодо присутності боржника і дитини при проведенні виконавчих дій, факт перебування боржника разом із дитиною за межами території України нічим не підтверджено, відтак суди мали підстави для задоволення його скарги.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , зміст ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 29 лютого 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно частин 2, 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)                                (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша статті 26 Закону України      «Про виконавче провадження»).
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Спірні правовідносини стосуються виконання судового рішення про встановлення порядку побачень батька з малолітньою дитиною.
Судом встановлено, що у Дергачівському ВДВС на виконанні перебуває виконавчий лист № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, виданий Дергачівським районним судом Харківської області про усунення перешкоди ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год 00 хв до 19 год 00 хв, без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв, без присутності матері .
11 липня 2023 року державним виконавцем направлено запит до Посольства України в Федеративній Республіці Німеччина, Генерального консульства України у Гамбурзі, Генерального консульства України у Мюнхені, Генерального консульства України в Дюссельдорфі, Генерального консульства України у Франкфурті на Майні, чи дійсно боржник  ОСОБА_2 евакуйована до Німеччини разом із дитиною ОСОБА_3 , 2015 року народження.
Листом Міністерства закордонних справ від 13 липня 2023 року проінформовано, що закордонні дипломатичні установи України не є розпорядниками інформації про виїзд громадян за кордон та їх перебування на території іноземних держав. Крім того, 29 липня 2022 року ОСОБА_2 зверталася до установи із заявою щодо продовження строку дії свого паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
Відповідно акту від 13 липня 2023 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою боржника вказаною у виконавчому документі,  АДРЕСА_1 . В ході виїзду було встановлено, що боржник ОСОБА_2 за вказаною адресою відсутня, зі слів матері та сусідів ОСОБА_2 виїхала за межі України, а саме до Німеччини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації.
13 липня 2023 року державним виконавцем була винесена постанова про проведення виконавчих дій на 20 липня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , та направлена сторонам виконавчого провадження електронною поштою.
18 липня 2023 року державним виконавцем винесено постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 31 липня 2023 року.
03 серпня 2023 року державним виконавцем на електронну адресу боржника направлено запит про надання підтверджуючих документів, що станом на теперішній час боржник разом з сином перебуває на території Німеччини, м. Бремен.
07 листопада 2023 року державним виконавцем, на електронну адресу боржника ІНФОРМАЦІЯ_2 , було направлено вимогу, надати підтверджуючі документи, що станом на теперішній час вона дійсно перебуваєте на території Німеччини, м. Бремен.
Згідно з актом від 24 листопада 2023 року державним виконавцем повторно здійснено виїзд за адресою боржника вказаною у виконавчому документі, в ході виїзду було встановлено, що боржник ОСОБА_2 за вказаною адресою відсутня. З слів сусідів виїхала за межі України. Встановити місце знаходження боржника не можливо.
Відповідно до заяв ОСОБА_2 від 24 квітня 2022 року, від 17 липня 2023 року та від 01 серпня 2023 року вона разом із сином у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України виїхала за межі України до Німеччини. Разом із заявами від 17 липня 2023 року та від 01 серпня 2023 року ОСОБА_2 надано копії посвідчення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , на право проживання в Німеччині.
Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 вказував, що 02 січня 2024 року о 17 год 00 хв та 04 січня 2024 року о 17 год 00 хв державним виконавцем не було вчинено всіх виконавчих дій передбачених частинами 1- 4 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку встановленому рішенням суду.
Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною здійснюється у порядку, передбаченому статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема за частинами першою та другою цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачень з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі якщо час та місце побачень з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням. Протилежне свідчитиме про несвоєчасне і неповне вчинення виконавчих дій виконавцем під час виконання рішення суду (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 753/11909/21).
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:
1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності;
4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;
6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
Верховний Суд неодноразово зауважував, що першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21, постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19).
У межах справи, що переглядається у касаційному порядку (справа № 619/3051/17) Верховним Судом вже неодноразово роз`яснювалось заявнику ОСОБА_1 , що прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає визначення найкращих інтересів дитини та передбачає, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку. З урахуванням введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.
Судами встановлено, на підставі належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 разом із сином дійсно перебуває за межами України. При цьому державним виконавцем, починаючи з 2021 року вчинялись дії щодо виконання рішення суду та дії щодо встановлення місця перебування боржника з неповнолітнім сином.   
Виконання судових рішень у справах про піклування про дитину може бути ускладнено у зв`язку з періодами зростання дитини, розвитком кола її інтересів, необхідністю переїзду в іншу місцевість, а у період воєнного стану також безпековими факторами, наслідками бойових дій, отже зміна істотних обставин може потребувати зміни порядку (застосування інших способів) реалізації прав батьків щодо малолітньої дитини.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що під час примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.
При цьому судами враховано, що оскільки 02 січня 2024 року та 04 січня 2024 року боржник ОСОБА_2 разом із дитиною ОСОБА_3 , 2015 року народження не перебувала на території України, тому державний виконавець не міг забезпечити присутність останніх при проведенні ним виконавчих дій в рамках виконання виконавчого листа № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, про усунення перешкод ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , 2015 року народження.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.
Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадженняу справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи - Дергачівський відділ Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник ОСОБА_2 , за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 29 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 06 червня 2024 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
  Судді:          	  І. Ю. Гулейков                                                    Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник