ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 605/66/17	Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О. 	
Провадження № 22-ц/817/457/24 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
секретар - Іванюта О.М. 
                                       з участю ОСОБА_1 , представника АТ КБ                                                         “ПриватБанк” - Деркач О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 4 квітня 2017 року, ухвалене суддею Горуц Р.О. у цивільній справі 605/66/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 як боржника та ОСОБА_2 як поручителя заборгованості за кредитним договором TEY0GA00000028 від 16 жовтня 2007 року у розмірі 33 188, 87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.11.2016 року складає 851 294, 52 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що згідно умов зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 36200 доларів США на термін до 15.10.2027 року, а останній в свою чергу зобов”язався повертати кредит та щомісячно сплачувати відсотки у порядку та в строки, встановлені договором.
На забезпечення виконання зобов”язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ПАТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.
Оскільки своїх зобов”язань за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, станом на 29.11.2016 року має місце заборгованість у розмірі 108 457, 01 долар США, з яких 33 188, 87 доларів США — заборгованість за тілом кредиту, 22 365, 05 доларів США — заборгованість за відсотками, 4430, 71 доларів США — заборгованість по комісії, 48 472, 38 доларів США — пеня.
Враховуючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення не лише повної суми заборгованості, а й будь-якої її частини, тому позивач просив стягнути солідарно з боржника та поручителя частину заборгованості у сумі 33 188, 87 доларів США, що є заборгованістю за тілом кредиту.
Заочним рішенням Підгаєцького районного суду від 4 квітня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ “ПриватБанк” задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором TEY0GA00000028 від 16 жовтня 2007 року в сумі 33188,87 доларів США, що за курсом 25,65 згідно службового розпорядження НБУ від 29 листопада 2016 року складає 851 294,52 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Підгаєцького районного суду від 12 червня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Підгаєцького районного суду від 4 квітня 2017 року залишено без задоволення.
В апеляційному порядку ОСОБА_2 заочне рішення не оскаржувала.
Ухвалою Підгаєцького районного суду від 14 лютого 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Підгаєцького районного суду від 4 квітня 2017 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Підгаєцького районного суду від 4 квітня 2017 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які є обов”язковою підставою для скасування судового рішення, зокрема, справу розглянуто у його відсутності та не повідомлено його належним чином про день, час та місце розгляду справи.
Крім цього, судом також неправильно застосовано норми матеріального права.
Суд не врахував, що згідно наявного у матеріалах справи розрахунку, залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту станом на 29.11.2016 року складав 5007, 65 доларів США та 28181, 21 доларів США - залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту).
Оскільки договір укладено до 15.10.2027 року, не було підстав для дострокового погашення всієї суми кредитних коштів.
Крім цього, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України “Про захист прав споживачів”, так як кредит є споживчим.
Звертаючись в суд з даним позовом, позивач не повідомив суд про наявність судового рішення від 15.05.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим було змінено строк кредитування.
Таким чином, мало місце фактичне подвійне стягнення за кредитним договором.
Позов було задоволено без достатньої правової підстави.
Крім цього, зміна строку кредитування, який вважається таким, що настав, з моменту пред”явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, обумовлює й зміну початку перебігу позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Звернувшись в суд у березні 2012 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк кредитування, а тому з 15.05.2012 року є початком відліку позовної давності для пред”явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості. Дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності, відповідач не вчиняв.
Натомість, 23 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та АТ КБ “ПриватБанк” укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору TEY0GA00000028 від 16 жовтня 2007 року, за умовами якої банк зобов”язався здійснити прощення частини заборгованості по сплаті основного боргу на 22 127, 76 дол.США, процентів, комісії, пені, судових витрат, за умови сплати ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 10 461, 11 доларів США.
Такі умови додаткової угоди ОСОБА_1 виконав, згідно довідки АТ КБ “ПриватБанк” від 09.01.2024 року відсутня заборгованість ОСОБА_1 перед банком.
Отже, на день подання апеляційної скарги спір по кредитному договору TEY0GA00000028 від 16 жовтня 2007 року відсутній.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права про належне повідомлення відповідача вказує, що суд надсилав на адресу відповідачів за зареєстрованим місцем їх проживання рекомендованими листами повістки, які з невідомих причин не були отримані відповідачами, проте в силу вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або повідомлення вручені їм належним чином.
Щодо вирішення справи по суті, суд прийшов до законного та обгрунтованого висновку про задоволення позову, так як станом на час вирішення справи судом у 2017 році була наявна заборгованість у визначеному судом розмірі.
Станом на 2017 рік рішення суду від 15.05.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки виконано не було, що стало підставою для звернення в суд з позовом про стягнення заборгованості.
Строк позовної давності банком не пропущено, так як п.4.5 кредитного договору сторонами погоджено строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту — 5 років і з даним позовом банк звернувся в межах строку позовної давності.
Виконання відповідачем укладеної в грудні 2023 року додаткової угоди до кредитного договору жодним чином не впливає на законність ухваленого судом у 2017 році рішення.
Дія оскаржуваного судового рішення на день подання апеляційної скарги вичерпана.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, представника АТ КБ         “ПриватБанк” - Деркач О.Р., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Обставини справи.
16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір TEY0GA00000028, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 36200 доларів США на термін до 15.10.2027 року.
Відповідно до п.7.1 кредитного договору, позичальник зобов”язався щомісяця в період з 16 по 21 число кожного місяця здійснювати щомісячний платіж у сумі 373, 61 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.
В забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним договором, 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким остання взяла на себе зобов”язання виконати умови кредитного договору TEY0GA00000028 від 16 жовтня 2007 року у випадку їх невиконання ОСОБА_1 перед кредитором ПАТ КБ "ПриватБанк".
Своїх зобов”язань за кредитним договором ОСОБА_1 не виконував належним чином.
Рішенням Підгаєцького районного суду від 12 травня 2012 року у справі №1913/340/12 задоволено позов ПАТ КБ “ПриватБанк”. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором TEY0GA00000028 від 16.10.2007 року в розмірі 40 554, 82 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки.
Вказане судове рішення не було виконано, що підтвердили у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник АТ КБ “ПриватБанк”.
Станом на 29.11.2016 року та станом на час ухвалення оскаржуваного рішення була наявною заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ “ПриватБанк” за кредитним договором TEY0GA00000028 від 16 жовтня 2007 року, в тому числі 33 188, 87 доларів США за тілом кредиту (5007, 65 доларів США простроченої заборгованості + 28 181,22 доларів США залишок поточної заборгованості за наданим кредитом).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов”язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов”язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
ОСОБА_1 обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
При перевірці доводів апеляційної скарги щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце засідання суду першої інстанції, встановлено, що суд надсилав рекомендованим листом ОСОБА_1 за адресою його зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 повідомлення про день, час та місце судового засідання 4 квітня 2017 року в 12.00 год. в приміщенні Підгаєцького районного суду, однак таке повідомлення вручено не було та повернуто до суду (а.с.38-39), причина повернення — “за незапитом”.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України в редакції станом на 04.04.2017 року, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою місця їх проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Проте, невручення відповідачу повідомлення про день, час та місце розгляду справи та повернення до суду рекомендованого листа з вказаною причиною невручення — “за незапитом”, не може вважатися належним повідомленням відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України в редакції станом на 04.04.2017 року, оскільки не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою зареєстрованого місця проживання.
Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, неодноразово висловленим з приводу застосування норм процесуального права щодо належного повідомлення учасників справи про день, час та місце розгляду справи, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №752/11896/17-ц та інших.
Таким чином, оскільки докази належного повідомлення ОСОБА_1 про день та час судового засідання 4 квітня 2017 року у матеріалах справи відсутні, тому наведене є обов”язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 , та ухвалення нового судового рішення в цій частині.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: - чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; - як розподілити між сторонами судові витрати та інші питання.
При вирішенні позовних вимог, заявлених ПАТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором TEY0GA00000028 від 16 жовтня 2007 року, колегія суддів вважає встановленою ту обставину, що станом на 29.11.2016 року та на час звернення з даним позовом у лютому 2017 року, позовні вимоги були обгрунтованими та була наявною заборгованість у зазначеному в позові розмірі 33 188,87 доларів США, що підтвержується наявними у матеріалах справи доказами.
ОСОБА_1 не заперечує, що станом на 29.11.2016 року мала місце прострочена заборгованість за наданим кредитом у сумі 5007, 65 доларів США, як про це зазначено в наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.9).
Отже, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України позивач вправі був вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, що ним обгрунтовано і було зроблено шляхом подання позову у цій справі 17.02.2017 року.
Разом з тим, враховуючи значний проміжок часу між зверненням з даним позовом та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з”явились нові фактичні дані, які мають значення для вирішення справи.
Так, оскаржуване заочне рішення було звернуто до примусового виконання.
23.11.2017 року судом було видано виконавчий лист №605/66/17, на виконання якого відкрито виконавче провадження ВП 60945620.
22 грудня 2023 року між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору TEY0GA00000028 від 16 жовтня 2007 року.
За умовами вказаної додаткової угоди банк зобов”язався здійснити прощення частини заборгованості, що виникла за договором (22 727, 76 дол.США основного боргу, 4 347, 33 дол.США — проценти, по сплаті комісії 727, 43 дол. США, пені 16 595, 22 дол.США, судових витрат на суму 17 269 грн) при умові сплати ОСОБА_1 до 22.12.2023 року заборгованості у сумі 10 461, 11 доларів США.
Умови додаткової угоди від 22.12.2023 року сторони виконали.
Згідно довідки АТ КБ “ПриватБанк” від 09.01.2024 року №VIK049589ОВ5РJЕР, ОСОБА_1 станом на 09.01.2024 року не має заборгованості перед АТ КБ “ПриватБанк”.
7 лютого 2024 року виконавче провадження №60945620 було завершено на підставі п.9 ст. 39, ст. 40 Закону України “Про виконавче провадження” - у зв”язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як вбачається із змісту постанови про закриття виконавчого провадження, згідно заяви АТ КБ “ПриватБанк” та довідки АТ КБ “ПриватБанк”, ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ “ПриватБанк”.
Отже, станом на час вирішення справи судом апеляційної інстанції заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем відсутня у зв”язку з фактичним погашенням заборгованості після пред”явлення позову та ухвалення судом заочного рішення.
Враховуючи наведене, станом на даний час відсутні підстави для ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ АТ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором TEY0GA00000028 від 16.10.2007 року слід відмовити.
Колегія суддів не вбачає підстав для перегляду і скасування рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , оскільки остання не оскаржувала в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, достовірно знаючи про наявність такого рішення, про що зазначила у поданій нею 20.04.2017 року заяві про перегляд заочного рішення, у задоволенні якої судом було їй відмовлено. Правом подальшого апеляційного оскарження ОСОБА_2 не скористалася і не уповноважувала ОСОБА_1 на подання апеляційної скарги в її інтересах.
У зв”язку з тим, що на даний час виконавче провадження з примусового виконання оскаржуваного заочного рішення закінчено внаслідок погашення заборгованості і відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України “Про виконавче провадження” таке виконавче провадження не може бути розпочате знову, тому заочне рішення суду, яке вже фактично виконане, не створює на даний час для поручителя ОСОБА_2 жодних правових наслідків та обов”язків, що підлягають виконанню.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що звертаючись в суд з даним позовом, позивач не повідомив суд про наявність судового рішення від 15.05.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим було змінено строк кредитування та мало місце фактичне подвійне стягнення за кредитним договором, колегія суддів оцінює критично, так як такі вимоги є різними вимогами ( основною та додатковою), які слід розмежовувати. Наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не виконане, та рішення суду про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором, виконання якого забезпечене іпотекою, не є подвійним стягненням.
Доводи апеляційної скарги про те, що звернувшись в суд у березні 2012 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк кредитування, а тому ухвалення судового рішення 15.05.2012 року є початком відліку позовної давності для пред”явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості; дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності, відповідач не вчиняв, колегія суддів оцінює критично, так як станом на 2017 рік судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки перебувало на виконанні і не було виконано. Крім цього, сторони у п.4.5. Кредитного договору збільшили встановлену законом позовну давність до 5 років відповідно до вимог ч.1 ст. 259 ЦК України.
З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, заочне рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв”язку з відсутністю станом на час розгляду справи апеляційним судом заборгованості за кредитним договором внаслідок фактичного погашення заборгованості ОСОБА_1 . 
Вирішуючи відповідно до п.в) ч.4 ст. 382 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв”язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що такі витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до п.4 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Враховуючи обгрунтованість позовних вимог станом на час їх пред”явлення, дії відповідача ОСОБА_1 , який сплатив заборгованість у 2023 році і лише після закриття виконавчого провадження щодо примусового виконання заочного рішення подав апеляційну скаргу з метою уникнення сплати виконавчого збору, про що вказав у своїх усних поясненнях у суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для розподілу сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги, а вважає за необхідне судові витрати за апеляційний розгляд справи покласти на сторони в межах ними понесених.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 4 квітня 2017 року — скасувати в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 .
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором TEY0GA00000028 від 16.10.2007 року.
Судові витрати за апеляційний розгляд справи покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Костів О.З.

                                                                               Храпак Н.М.