ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року		Справа № 380/29448/23 пров. № А/857/5576/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Кузьмича С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року (суддя Мартинюк В.Я., м.Львів),-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУПФ) в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ від 13.07.2023 №262340021393 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII);
зобов`язати ГУПФ призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону №1788-XII з 05.07.2023 року. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у  задоволені позову відмовити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що до страхового стажу позивача для призначення пенсії зараховано всі періоди, а до пільгового стажу не зараховно періоди з 01.01.1998 по 31.12.2002, оскільки його прізвище, яке зазначене у довідці « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 » та з 01.01.2003 по 31.12.2003, так як прізвище не читається. Вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте із дотриманням та у відповідності до вимог норм та вимог чинного законодавства.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що страховий страж позивача станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії, а також перебування останнього в складі збірних команд України не менше 6 років, є достатнім для призначення пенсії відповідно до положень пункту «є» статті 55 Закону №1788-XII, що діяла до 01.04.2015.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач 05.07.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком.
ГУПФ прийнято Рішення про відмову в призначені такої відповідно до статті 55 Закону №1788-XII.
В даному Рішенні зазначено, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 05.07.2023. Вік заявника 44 роки 0 місяців 26 днів. Пунком 2-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11.10.2017) (далі – Закон №2148-VIII), мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсій за вислугу років, передбачений статтею 55 Закону №1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-XII. Згідно з пунктом «є» статті 55 Закону №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, спортсмени – заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу – члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років – у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Страховий стаж особи на дату звернення становить 25 років 1 місяць. Страховий стаж станом на 11.10.2017 становить 19 років 8 місяців. Зазначено, що за результатами розгляду документів доданих до заяви позивача до страхового стажу зараховано всі періоди, а до пільгового стажу не зараховно періоди з 01.01.1998 по 31.12.2002, оскільки його прізвище, яке зазначене у довідці від 23.01.2003 №222/6-12 «Козир» не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 » та з 01.01.2003 по 31.12.2003 згідно довідки від 23.01.2023 №222/6-12, оскільки прізвище не читається. Відмовлено в призначені пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону №1788-XII, оскільки заявник не набув необхідного стажу роботи станом на 11.10.2017 – 25 років.
Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.
При цьому, відповідачем в оскаржуваному Рішенні жодним чином не заперечувалось щодо страхового стажу позивача на дату звернення, який становить 25 років 1 місяць та щодо страхового стажу останнього станом на 11.10.2017, який становить 19 років 8 місяців.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом №1788-ХІ  та Законом № 1058-IV, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Статтею 2 Закону №1788-ХІ встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з статтею 52 Закону №1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, спортсмени відповідно до пункту «є» статті 55 цього Закону.
Згідно з пунктом 2-1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788.
Відповідно до пункту «є» статті 55 Закону №1788-ХІ (у редакції до 01.04.2015), право на пенсію за вислугу років мають: спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі – Закон №213-VIII), який набрав чинності 01.04.2015, пункт «є» статті 55 Закону № 213-VIII викладено у наступній редакції: «право на пенсію за вислугу років мають: спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».
При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019          положення, зокрема, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911-VIII) визнані такими, що не відповідають     Конституції України (є неконституційними).
Конституційний Суд України в даному рішення, в тому числі, зазначив, що на його думку, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Також, Конституційний Суд України зазначив, що мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Отже, з 04.06.2019 положення пункту «є» статті 55 Закону №1788-XII слід застосовувати у редакції, що діяла до 01.04.2015.
Аналізуючи вищезазначені правові норми законодавства, з урахуванням рішення Конституційного Суду України, слід вказати, що право на пенсію за вислугу років згідну пункту «є» статті 55 Закону №1788-XII, мають особи, які станом на момент звернення до Пенсійного органу має не менше 20 років стажу роботи у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.
«Порядком призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам міжнародного класу – членам збірних команд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 (далі - Порядок №583), пенсії за вислугу років призначаються спортсменам, які мають особливі заслуги перед фізкультурним рухом – заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу в тому числі, і перебуванні в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Зазначений стаж, підтверджується записами трудової книжки № НОМЕР_1 позивача, яка є основним документом в розумінні вищезазначеної норми Закону.
При цьому, посилання відповідача в оскаржуваному Рішенні щодо прізвища позивача, яке зазначене у довідці від 23.01.2023 №222/6-12, а саме « ОСОБА_2 », як таке, що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 » та таке не читається, не може бути підставою для не зарахування пільгового стажу, оскільки зазначене стосується зарахування періоду роботи позивача до пільгового стажу, при цьому спірні правовідносини стосуються страхового стажу, який зараховано останньому за всі його періоди.
Крім того, в архівній довідці від 23.01.2023 №222/6-12, яка видана ОСОБА_3 , зазначено, що ОСОБА_2 (так у документі) ОСОБА_4 був членом збірної команди України з веслування академічного не менше 6 років незалежно від віку, як це передбачено вищезазначеним Порядком №583.
Відтак, у позивача станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії (05.07.2023) наявний страховий стаж 25 років 1 місяць, а також підтверджується факт перебування останнього в складі збірних команд України не менше 6 років, який є достатнім для призначення пенсії відповідно до положень пункту «є» статті 55 Закону №1788-XII, що діяла до 01.04.2015, тому спірне Рішення є протиправним.
Інших доводів, ніж ті що зазначені в суді першої інстанції щодо відсутності підстав для призначення позивачу пенсії скаржником не наведені.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 324, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	С. М. Кузьмич