У Х В А Л А
06 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 700/1184/23
провадження № 61-8743ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Сердюка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майнота
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.
Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами та присадибної земельної ділянки за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Після смерті матері він прийняв спадщину на частину спадкового майна, отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,1452 га, кадастровий номер 7122855100:01:002:0078, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою державного нотаріуса Лисянської державної нотаріальної контори йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними спорудами та присадибними ділянками, оскільки документи на житловий будинок не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 .
13 лютого 2024 року рішенням Лисянського районного суду Черкаської області в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
07 травня 2024 року постановою Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
14 червня 2024 року виконуючий обов`язки голови Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області Макушенко О. В. засобами поштового зв`язку надіслав до ВерховногоСуду касаційну скаргуна постанову Черкаського апеляційного суду від 07 травня 2024 року, в якій просить її скасувати, рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2024 року залишити без змін.
01 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу заявника залишено без руху та надано десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для сплати судового збору, уточнення підстав касаційного оскарження, подачі виправленої касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи.
Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У липні 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту якого та доданих до нього додатків встановлено виконання особою, яка подає касаційну скаргу, вимог ухвали.
Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року в справі № 916/675/15, від 24 січня 2020 року в справі № 910/10987/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 910/13574/20, від 28 червня 2023 року в справі № 539/5295/21, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Обґрунтовуючи підстави за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах, а саме статті 392 Цивільного кодексу України, коли спадкоємець як власник іншого спадкового майна не має права набуття власності на те майно, яке спадкодавець отримав на підставі підробленого рішення суду, а тому необхідно залучати дійсного власника майна, а не звертатися з позовом до органу місцевого самоврядування, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.
Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.
Вбачаються підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області та витребування матеріалів справи.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження в справі за касаційною скаргою Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області на постанову Черкаського апеляційного суду від 07 травня 2024 року.
Витребувати з Лисянського районного суду Черкаської області цивільну справу 
№ 700/1184/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 О. М. Ситнік
                                                                                                             А. С. Олійник
                                                                                                             В. В. Сердюк