ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 липня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 402/122/24
провадження № 22-ц/4809/1057/24 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Благовіщенська міська рада Кіровоградської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Благовіщенської міської ради Кіровоградської області на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 року у складі головуючого судді Бондаренко А. А.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
14.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Благовіщенської міської ради Кіровоградської області, в якому просила зобов`язати відповідача виділити їй із земель резерву (запасу) комунальної власності на території Благовіщенської міської територіальної громади в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифікату серія КР №0219478, виданого Ульяновською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, на право на земельну часку (пай) розміром 4,38 га в умовних кадастрових гектарах.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.08.1997 вона отримала сертифікат серія КР №0219478 про право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Нива», розміром 4,38 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 
На звернення позивачки до Благовіщенської міської ради Кіровоградській області про виділення їй земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) та надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянок 039, 099, 210, 235 їй було відмовлено у наданні згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель сільськогосподарського призначення із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» через те, що дані земельні ділянки належать іншим фізичним особам.
На адвокатський запит представника позивачки відповідач повідомив, що вільних сформованих земельних ділянок на даний час немає, землі запасу на даний час обтяжені.
На заяву позивачки від 29.11.2023 про виділення земельної ділянки (паю) в натурі із земель резерву (запасу) відповідно до сертифікату Благовіщенською міською радою винесено рішення про відмову через відсутність вільних земельних ділянок та те, що землі запасу комунальної власності на даний час обтяжені.
Вважає відмову незаконною.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 року позов задоволено.
Зобов`язано Благовіщенську міську раду виділити ОСОБА_1 із земель резерву (запасу) комунальної власності на території Благовіщенської міської територіальної громади в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифікату серія КР №0219478, виданого Ульяновською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, на право на земельну часку (пай) розміром 4,38 га. в умовних кадастрових гектарах.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щоперебування земель комунальної власності, а також земель запасу (резерву) комунальної власності в оренді на підставі укладених відповідачем або іншим суб`єктом владних повноважень договорів оренди землі не є перешкодою для виділення позивачу земельної часки (паю) в натурі, сертифікат на право на земельну часку (пай) серія КР №0219478 отриманий позивачкою є правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). 
Відповідачем неправомірно відмовлено у виділенні земельної ділянки в натурі (на місцевості), обставини, які були покладені в основу спірного рішення про відмову, не стосується порядку оформлення права власності на земельну ділянку власником невитребуваної земельної частки (паю).
Суд зазначав, що позивачка має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу) комунальної власності Благовіщенської міської ради Благовіщенського району Кіровоградської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Відповідач подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Вказує, що відповідно до копії відповіді на адвокатський запит представника позивачки у листі від 31.08.2023 №0323/9211, встановлено, що вільних сформованих ділянок на даний час немає, землі запасу на даний час обтяжені, окрім того повідомляється, що у разі нотаріально посвідченої згоди орендаря земельної ділянки про вилучення частини земельної ділянки із загальної площі орендованої земельної ділянки, питання буде винесене на розгляд сесії.
В Україні введено воєнний стан та внесено зміни Земельного кодексу, та відповідно до п.п.5 п.27 Розділ Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України встановлено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється; відповідно до абз.3 п.п.12 п.27 Розділ Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України встановлено, що Передача органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування земельних ділянок державної, комунальної власності у власність, користування у період, коли функціонування Державного земельного кадастру призупинено, не здійснюється (крім передачі в оренду земельних ділянок відповідно до підпункту 2 цього пункту). 
Відповідно до п. 27 під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:
5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Як встановлено з копії рішення Благовіщенської міської ради Кіровоградської області від 15.12.2023 №1963 позивачці відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Благовіщенської міської територіальної громади Голованівського району Кіровоградської області. В цьому рішенні також зазначається, що згідно з ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» відбувся розподіл земельних ділянок між членами колишнього КСП «Нива» та затверджено схему поділу земель на земельні частки (паї) громадянам - власникам сертифікатів колишнього КСП «Нива», відповідно якої вільних земельних ділянок немає. Землі запасу комунальної власності на даний час обтяжені. 
Оскільки на території колишнього КСП «Нива» відсутні нерозподілені земельні ділянки чи невитребувані земельні частки (паї), а тому ОСОБА_1 земельну ділянку необхідно виділяти за рахунок земель запасу чи резервного фонду. За таких умов необхідно надавати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою, що під час воєнного стану в Україні забороняється.
Відповідно до позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 03.11.2022 (справа №420/2218/19), дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування.
Зазначає, що згідно відомостей з ДРРП землі резервного фонду та запасу перебувають у користуванні інших осіб та обтяжені речовим правом. У відповідності до частини 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, та надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник позивачки адвокат Турка-Романюк А. С. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивачки адвоката Турки-Романюк А. С., яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Зідно сертифікату на право на земельну часку (пай) серія КР №0219478, виданого члену колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» (місцезнаходження: с. Кам`яний Брід, Ульяновського району, Кіровоградської області) ОСОБА_1 , яка проживає в с. Кам`яний Брід, Ульяновського району, Кіровоградської області на підставі рішення №356 від 19.08.1997 Ульяновської районної державної адміністрації, надано право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Нива», розміром 4,38 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 17390 грн. Сертифікат зареєстрований 09.09.1997 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №478 (а.с.21-22).
Рішенням Благовіщенської міської ради від 07.07.2023 №1744 відмовлено ОСОБА_1 у наданні згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель сільськогосподарського призначення із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» із переліку зазначених в заяві ділянок (кадастровий номер 35255583600:02:000:0099, кадастровий номер 35255583600:02:000:0210, кадастровий номер 35255583600:02:000:0235) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код згідно КВЦПЗ - 01.01) по угіддях: рілля (код згідно КВЗУ - 001.01), що знаходяться за адресою: Кіровоградська область, Голованівський район, Благовіщенська міська територіальна громада (колишня Кам`янобрідська сільська рада) з таких підстав: за результатами поданих матеріалів встановлено, що дані земельні ділянки згідно державних актів на право приватної власності на землю належать іншим фізичним особам (а.с.23).
23.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до Благовіщенської міської територіальної громади Голованівського району Кіровоградській області із заявою про виділення їй земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості), та надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки 039, площею 3,40 га, контур 142.61 в натурі (на місцевості) (а.с.24).
Рішенням Благовіщенської міської ради від 23.05.2023 №1631 надано відмову ОСОБА_1 у згоді на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рахунок земель сільськогосподарського призначення із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» орієнтовною загальною площею 3,40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою, так як дана земельна ділянка належить іншій фізичній особі (а.с.27).
29.06.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Благовіщенської міської територіальної громади Голованівського району Кіровоградській області про виділення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) вбачається, що позивачка просила надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), також просила надати дозвіл на будь-яку 1 (одну) земельну ділянку, яка є вільною (на 1 (одну) земельну ділянку) з переліку тих, що вказані нижче, а саме-, або на земельну ділянку 099, площею 3,51 га, контур 136.74; або на земельну ділянку 210, площею 3,49 га, контур 120.91; або на земельну ділянку 235, площею 3,46 га, контур 120.81 (а.с.33).
Згідно інформації Благовіщенської міської ради від 31.08.2023 №0323/9211 вільних сформованих земельних ділянок на даний час немає, землі запасу на даний час обтяжені, окрім того повідомлялося, що у разі нотаріально посвідченої згоди орендаря земельної ділянки про вилучення частини земельної ділянки із загальної площі орендованої земельної ділянки, питання буде винесено на розгляд сесії (а.с.84).
29.11.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Благовіщенської міської територіальної громади Голованівського району Кіровоградській області про виділення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) із земель резерву (запасу), суд встановив, що позивачка просила надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель резерву (запасу) комунальної власності на території Благовіщенської міської територіальної громади Голованівського району Кіровоградській області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0219478, виданого Ульяновською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (а.с.35-37).
Рішенням Благовіщенської міської ради Кіровоградської області від 15.12.2023 №1963 позивачці відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Благовіщенської міської територіальної громади Голованівського району Кіровоградської області. В цьому рішенні також зазначається, що згідно з ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» відбувся розподіл земельних ділянок між членами колишнього КСП «Нива» та затверджено схему поділу земель на земельні частки (паї) громадянам - власникам сертифікатів колишнього КСП «Нива», відповідно якої вільних земельних ділянок немає. Землі запасу комунальної власності на даний час обтяжені (а.с.79-77).
З копії Статуту Благовіщенської міської територіальної громади, затвердженого рішенням Благовіщенської міської ради 25.06.2021 №195, вбачається, що Благовіщенська міська рада є повноважним представником Благовіщенської міської територіальної громади, до якої входять населені пункти, зокрема, с. Кам`яний Брід. Голованівського району. Кіровоградської області.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права
є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
 Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до абз. 1 п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).
Відповідно до ч. 5 ст. 25 Земельного кодексу України особи зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).
Частиною 10 ст. 25 Земельного кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині пертій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.
Відповідно до ч. 11 ст. 25 Земельного кодексу України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.
Згідно змісту п. «ґ» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Пунктом 17 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Наявність у позивачки сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує її право на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про право власності на землю.
Пунктом 21 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що з 01.01.2019 - дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.
Отже, міські ради на своїй території можуть розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), в тому числі із земель запасу, резервного фонду.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Частиною 1 статті 3 Закону регламентовано, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Згідно з абз. 1 та 2 ч. 1 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).
Стаття 13 Закону, зокрема, регламентує питання використання нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв).
Так, ч. 1 ст. 13 Закону передбачено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).
Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону у разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).
Суд дійшов обгрунтованого висновку, що перебування земель комунальної власності, а також земель запасу (резерву) комунальної власності в оренді  на підставі укладених відповідачем або іншим суб`єктом владних повноважень договорів оренди землі не є перешкодою для виділення позивачці земельної часки (паю) в натурі.
ОСОБА_1 має сертифікат на право на земельну часку (пай) серія КР №0219478, як члену КСП «Нива», на підставі рішення №356 від 19.08.1997.
Позивачкою вживалися заходи щодо виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі вказаного сертифікату, шляхом подання відповідних заяв.
Проте, рішеннями від 07.01.2023, від 23.05.2023 та від 15.12.2023 Благовіщенська міська рада відмовила у виділенні земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Суд виснував, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки на підставі Сертифікат на право на земельну часку (пай) серія КР №0219478 є неправомірною.
Усі землі КСП «НИВА» колишньої Кам`янобрідської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області розподілені між членами колишнього КСП «Нива» та затверджено схему поділу земель на земельні частки (паї) громадянам - власникам сертифікатів колишнього КСП «Нива», відповідно якої вільних земельних ділянок немає, як про це зазначає Відповідач;
Землі запасу (резерву) комунальної власності на території колишньої Кам`янобрідської сільської ради, що обтяжені орендою, в силу Закону, не є перешкодою для виділення позиваці земельної часки (паю) в натурі.
У розпорядженні Благовіщенської міської ради Благовіщенського району Кіровоградської області також перебуває 159 земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 4647,0578 га, переданих Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області, з яких може бути відведено належну позивачці земельну частку (пай) в натурі розміром 4,38 га.
Урахувавши право позивачи на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу) комунальної власності Благовіщенської міської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, за наявності у відповідача вільних земель, суд правомірно вважав, що відмова у наданні позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки є неправомірною, а обставини, покладені в основу спірного рішення про відмову, не стосується порядку оформлення права власності на земельну ділянку власником невитребуваної земельної частки (паю).
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.
Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Благовіщенської міської ради Кіровоградської області залишити без задоволення.
Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                 С. М. Єгорова

Судді                                                                                               С. І. Мурашко

                                                                                               О. І.Чельник