справа № 753/13859/17                                      головуючий у суді І інстанції Колесник О.М.
провадження № 22-ц/824/10151/2024   суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
24 вересня 2024 року                                                                                                  'м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича, 3-тя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним, скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Литвинова А.В., 3-тя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним, скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна відмовлено.
15 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Вимоги заяви обґрунтував тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року встановлено, що банком на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про виконання своїх зобов`язань у строк, що не перевищує 30 робочих днів з моменту її отримання (а.с.56), яку позивач отримав (а.с.58), однак вимога виконана не була, твердження позивача про неотримання жодних повідомлень з боку банку також спростовується матеріалами справи. На аркуші справи №56 міститься лист-вимога ПАТ «Дельта Банк» від 17 червня 2015 року про подальше задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у 30-денний строк. На аркуші справи №58 міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу 0101410238579 від 30 червня 2015 року. Відповідно до висновку спеціаліста Відокремленого підрозділу Приватного підприємства «Консалтинг Експерт Груп» Діктум-Фактум «Центр експертиз та оцінки» від 12 грудня 2023 року було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого наявне у технічному зображенні «Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» 0101410238579 від 30 червня 2015 року з підписом біля рукописного запису ОСОБА_1, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Відповідно до судового рішення було встановлено, що п.57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, визначено перелік документів необхідних для державної реєстрації: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Підписання вказаного рекомендованого повідомлення про вручення не позивачем, а іншою особою, є істотною нововиявленою обставиною у справі, що спростовує факт отримання позивачем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя. Підписання вказаного рекомендованого повідомлення про вручення не позивачем, а іншою особою, не було встановлено судом при розгляді справи і не було та не могло бути достеменно відомо ОСОБА_1 на час розгляду справи, оскільки підпис був схожим на власний підпис позивача. За таких обставин просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами, ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
26 лютого 2024 року 3-тя особа ОСОБА_2 подав заперечення, у яких просив відмовити в задоволенні вимог заяви. Пояснив, що викладені факти ОСОБА_1 у заяві про те, що йому не були і не могли бути відомі обставини справжності його підпису у рекомендованому листі не відповідають дійсності, так як саме таке словосполучення визначає презумпцію обізнаності особи, яка звертається з такою заявою. У зв`язку з чим, зазначена презумпція покладає на ОСОБА_1 обов`язок довести суду відсутність можливості зрозуміти (усвідомити) ще під час розгляду справи, що підпис на одному з доказів, який знаходиться в справі, вчинений не ним, а іншою особою. Вказане рекомендоване повідомлення знаходиться в матеріалах справи з грудня 2017 року і позивач знав про його існування. Але протягом шести років ні позивач, ні його чотири представники, які є професійними адвокатами, не ставили під сумнів підпис ОСОБА_1 . Фактично позивач посилається на новостворений доказ вже після винесення рішення як нововиявлені обставини, що є безпідставним та необґрунтованим твердженням. Крім того, даний висновок спеціаліста не є доказом в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, оскільки спеціаліст досліджував не оригінал рекомендованого повідомлення, а його копію, що є порушенням діючого законодавства. 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича, 3-тя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним, скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за нововиявленими обставинами.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 01 квітня 2024 року засобами електронного зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року та постановити нову, якою вимоги заявника задовольнити у повному обсязі.
На переконання апелянта, місцевий суд хибно вважав наведені ним обставини такими, що не є нововиявленими у розумінні ст. 423 ЦПК України та безпідставно визнав висновок експерта недопустимим доказом.
З метою спростування висновків суду апелянт клопотав про виклик експерта ОСОБА_3 для надання усних пояснень щодо його експертного висновку.
Зазначає, що його підпис на повідомленні про вручення іншою особою було настільки якісно імітовано (підроблено), що позивач не знав та не міг знати про належність підпису іншій особі, яка діяла недобросовісно. Оскільки перегляд ухвали пов`язаний із забезпеченням презумпції добросовісності виконання працівниками пошти своїх обов`язків клопотав про залучення у якості третьої особи АТ «Укрпошта».
Також вказував, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_4 про визнання недійсними результатів проведення електронних торгів та визнання права спільної часткової власності на спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим вважає, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_4 , яка не була залучена до участі у справі.
Крім того, повний текст оскаржуваної ухвали було виготовлено 16 березня 2024 року в субору, яка є неробочим днем суду, а тому згідно правил трудового розпорядку суддя не міг бути присутнім на робочому місці. На підставі наведеного, апелянт клопотав про залучення третіми особами до участі у справі - судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. та Державної судової адміністрації, вважаючи, що перегляд судового рішення пов`язаний із забезпеченням належної організації роботи Дарницького районного суду м. Києва.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича, 3-тя особа: ОСОБА_2 про визнання рішення незаконним, скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
31 травня 2024 року ОСОБА_2 подав відзив, у якому заперечив проти доводів апелянта, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. 
24 вересня 2024 року апелянт ОСОБА_1 подав клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст.251 ЦПК України у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 зарахований та перебуває на військовій службі у військовій частині у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
Ухвалою суду, постановленою на місці колегією суддів у судовому засіданні 24 вересня 2024 року без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про зупинення провадження у справі, оскільки надані ним докази не містять інформації про переведення на воєнний стан військової частини, у якій служить апелянт або залучення останнього військовою частиною до виконання завдань у зоні бойових дій, а тому відсутні підстави передбачені п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України для зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду, постановленою на місці колегією суддів у судовому засіданні 24 вересня 2024 року без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотань апелянта про допит апелянта у якості свідка, залучення до участі у справі третіх осіб та про виклик експерта у судове засідання.
Присутній у судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Стеценко Олексій Леонідович вимоги апеляційної скарги підтримав та наполягав на її задоволенні.
У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.
У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що  наведені ОСОБА_1 у заяві обставини щодо перегляду рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року не є нововиявленими обставинами, в розумінні положень ст. 423 ЦПК України, а будь-яких інших доводів, які б могли вплинути на скасування судом за нововиявленими обставинами рішення у цій справі заявником не наведено.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Отже, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» визначено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Відповідно до пункту 4 вказаної постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Пунктом 7 вищевказаної постанови передбачено, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Зазначені висновки викладені Вищим спеціалізованим судом України в ухвалі від 08 червня 2017 року у справі №231/32/2012.
Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року).
За обставинами справи, 25 квітня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №150102044841023, за умовами якого останній отримав кредитну лінію з кредитним лімітом в розмірі 115 000 грн. в строки та на умовах, визначених договором, строк повного виконання кредитних зобов`язань наступає 25 квітня 2018 року.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, між сторонами кредитного договору було укладено іпотечний договір від 25 квітня 2013 року, який було посвідчено нотаріусом за №946, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , належна ОСОБА_1 на праві власності.
Відповідно до п.5.7, 7.5 договору іпотеки позивач добровільно (без будь-якого примусу) передбачив в момент його укладання можливі наслідки невиконання умов кредитного договору, зокрема надавши іпотекодержателю право позасудового звернення стягнення на заставне майно, в порядку, визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».
02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Астра Банк`як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Астра Банк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступаться) право вимагати (замість АТ «Астра Банк» від боржників повного, належного та реального виконання за кредитними та забезпечувальними договорами.
Відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору №150102044841023 від 25 квітня 2013 року.
В грудні 2013 року позивачем від банку було отримано повідомлення про відступлення права вимоги за описаним кредитним договором та іпотечним договором на користь нового кредитора ПАТ «Дельта Банк».
Через неналежне виконання позивачем своїх обов`язком за договором кредиту, за ним утворилась заборгованість, яка станом на 04 червня 2015 року становила 123 004,60 грн.
Банком на адресу позивача була направлена вимога про виконання своїх зобов`язань у строк, що не перевищує 30 робочих днів з моменту її отримання, яку позивач отримав, однак виконана вона не була.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, місцевий суд правомірно вважав, що наведені заявником обставини в розумінні статті 423 ЦПК України не є нововиявленими обставинами, за яких може бути скасовано судове рішення за правилами Розділу V Глави 3 ЦПК України. За своєю суттю висновок спеціаліста Відокремленого підрозділу Приватного підприємства «Консалтинг Експерт Груп» Діктум-Фактум «Центр експертиз та оцінки» від 12 грудня 2023 року є новим доказом (п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України), який здобуто уже після закінчення розгляду справи по суті.
Доводи апеляційної скарги в частині складення повного тексту судового рішення у суботу 16 березня 2024 року не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування по суті законного та обґрунтованого рішення. Крім того, вступну та резолютивну частину ухвали проголошено у судовому засіданні 11 березня 2024 року з відстроченням складення повного її тексту на 5 днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали, що відповідає ч. 6 ст. 259 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, а зводяться виключно до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.
 
Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                             О.Ф. Лапчевська
 
                    Г.І. Мостова