УХВАЛА
 
25 вересня 2024 року 
 
м. Київ
 
справа № 479/1115/23
провадження № 61-12959ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі за позовом Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2023 року прокурор Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.
 
Обґрунтовуючи вимоги, прокурор посилався на те, що на підставі направлення на рейдову перевірку від 20 серпня 2020 року № 000223 інспекторами Київського міжрегіонального управління 21 серпня 2020 року на пересувному пункті габаритно-вагового контролю а/д Р-03 під`їзд до а/д М-03 км 4 + 100 м в с. Проліски Бориспільського району Київської області проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки «VOLVO FM 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з спеціалізованим напівпричепом марки «ZREMB NK 35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником та водієм якого був ОСОБА_1 .
 
За результатами проведеного габаритно-вагового контролю, 21 серпня 2020 року складено акт проведення перевірки вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №243199, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №045154 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 21 серпня 2020 року № 045853.
 
Акт від 21 серпня 2020 року №045154 та довідка від 21 серпня 2020 року № 045853 під розпис вручені водію транспортного засобу ОСОБА_1 . Під час вручення акту ОСОБА_1 відмовився від підпису з причини непогодження зі складеним актом, про що є відповідний запис.
 
При здійсненні габаритно-вагового контролю використовувалися ваги автомобільні тензометричні типу «Лахта-У» СВ - 80000А/18 зав. № 1217, відповідність яких нормативним вимогам посвідчено свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П40М10105220, дійсним до 20 лютого 2021 року та сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 09 грудня 2019 року № UA.TR.001 чинним до 02 вересня 2028 року.
 
Габаритно-ваговим контролем зафіксовано, що повна маса вказаного автомобіля, який здійснював перевезення вантажу, становила 42,580 т, при цьому осьове навантаження складало 5,840/12,260т/7,440т/8,540т/8,500т, тобто навантаження на одиночну вісь сягало 12,260 т, при нормативно допустимих 11 т.
 
За кермом даного транспорту перебував водій ОСОБА_1 та згідно наданої ним товарно-транспортної накладної серії 12ААЗ № 923702 (дата не указана) на вказаному транспортному засобі здійснювалось перевезення вантажу з пункту навантаження в с. Скибин Київської області до пунктів розвантаження в м. Одеса, замовником/вантажовідправником якого є ТОВ «Ферко», вантажоодержувачем - Олімпекс Купе Інтернешнл «Експортер Інзерноекспорт».
 
Згідно зі свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів автомобіль марки «VOLVO FM 400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з спеціалізованим напівпричепом марки «ZREMB NK 35», реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності належать ОСОБА_1 .
 
Державним інспектором проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд у розмірі 557,22 євро, що в перерахунку на офіційний курс гривні станом на 21 серпня 2020 року складає 18 137,51 грн (557,22 х 32,55).
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави прокурор зазначав, що згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
 
Прокурор зазначав, що в цій справі ним здійснюється представництво інтересів держави в суді в особі Укртрансбезпеки у зв`язку із не здійсненням таким органом захисту інтересів держави в суді. Вказував, що прокурором 06 липня 2023 року на адресу Укртрансбезпеки скеровано запит про надання інформації щодо вжитих заходів про стягнення з ОСОБА_1 в судовому порядку нарахованої плати за проїзд в сумі 557,22 євро. 13 липня 2023 року Укртрансбезпека листом повідомила про відсутність наміру звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 .
 
Таким чином, Укртранспезбекою, незважаючи на очевидність порушення та усвідомлення свого обов`язку щодо вжиття заходів до стягнення нарахованої плати, упродовж тривалого часту не вжито дієвих заходів до стягнення з відповідача в судовому порядку плати за проїзд, що є підставою для пред`явлення позову прокурором в інтересах держави в особі Укртрансбезпеки.
 
Посилаючись на викладене, уточнюючи позовні вимоги, прокурор просив стягнути з  ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 18 137,51 грн та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.
 
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року,позов задоволено.
 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 18 137,51 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Миколаївської обласної прокуратури 2 684,00 грн судового збору, сплаченого при подачі позову.
У вересні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 липня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити провадження у справі. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Касаційна скарга не містить обґрунтування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої                                   статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої                               статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі за позовом Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:          	І. Ю. Гулейков                                                    Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник