П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/19882/23	

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 420/19882/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати дії військової частини НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №331 від 25.12.2022 протиправними, в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №7 від 24.01.2023 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 , довідку про обставини отриманої травми за формою, визначеною Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Наказ Міністерства оборони від 14.08.2008 № 402); 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення (в тому числі, премію за січень 2023 року, додаткову грошову винагороду за січень 2023 року у вигляді 30 000 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2023 року, додаткову винагороду у сумі 12580 грн за період з 01.03.2023 по 13.03.2023) в повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , та разом з ОСОБА_2 23.12.2022 заступив на бойове чергування у с. Новотягинка Херсонської області, під час якого противником здійснений мінометний обстріл їх спостережного посту, в результаті чого ним отримано вибухову травму.  
З метою встановлення обставин травмування відповідачем проведено службове розслідування, за результатами якого прийнято наказ №7 від 24.01.2023, яким вирішено: 1) вважати непідтвердженим факт травмування його – ОСОБА_1 ; 2) підготувати довідку про травму, в якій вказати, що травма отримана за невстановлених обставин та у не встановлений час, не внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій та не у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби; 3) за недбале ставлення до військової служби та    порушення правил несення бойового чергування, що виразилось в залишенні спостережного посту, накласти на нього – ОСОБА_1 , дисциплінарне стягнення “сувора догана”.
Позивач вважає наказ №7 від 24.01.2023 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки службове розслідування проведено неповно, необ`єктивно, необґрунтовано та упереджено. Комісією не враховано, що подія мінометного обстрілу в ніч з 23.12.2022 на 24.12.2022 підтверджується, зокрема, наявними поясненнями його, ОСОБА_2 та інших військовослужбовців. Крім того, первинною медичною документацією підтверджується наявність у нього вибухової травми, у зв`язку з обстрілом спостережного посту.
Також позивач вважає, що відповідач протиправно: 1) не виплатив йому щомісячну додаткову винагороду пропорційно прослуженому часу у розмірі 12580; 2) розрахував компенсацію за невикористану відпустку пропорційно у розмірі 18567,07 грн, що суперечить вимогам закону та має бути розраховано у розмірі 37134 грн; 3) не виплатив премію та додаткову грошову винагороду за січень 2023 року.
Представник відповідача подав до суду відзив на позов (а.с.30-39 т.2), у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки комісією встановлено, що позивач не отримував вибухову травму під час виконання бойового завдання за обставин, на які він посилається, враховуючи наступне.
Комісія дійшла висновку про непідтвердженість факту обстрілу спостережного посту, на якому в ніч з 23.12.2022 на 24.12.2022 вели бойове чергування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки в їх поясненнях та поясненнях інших військовослужбовців наявні протиріччя, в тому числі щодо дати обстрілу (23.12.2022 чи 24.12.2022). 
Також сумніви комісії зумовлені внесенням у журнал бойових дій запису про обстріл та травмування позивача з порушенням хронології подій (через 2 дні після ймовірного обстрілу – 26.12.2022).
Оскільки факт обстрілу спостережного посту не знайшов свого підтвердження, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не зазнав вибухового травмування. 
При цьому, представник відповідача зазначив, що зі скаргами позивач звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 лише 26.12.2023 (через 2 дні після бойового чергування). 
В свою чергу, первинна медична картка за формою №100 від 26.12.2023, на яку посилається позивач як на доказ акубаротравми, підтверджує лише можливий діагноз, оскільки документація за формою №100 – є первинною, яка заповнюється для евакуації військовослужбовця з району виконання бойового завдання на лікування.  
Між тим, у виписках стаціонарного хворого ОСОБА_1 зазначається про цілісність барабанних перетинок, розрив яких є безумовною ознакою отримання вибухового травмування (акубаротравми), та відсутні інші ознаки контузії, зокрема, про непритомність позивача. ОСОБА_1 у поясненнях вказував, що під час обстрілу знаходився в укритті, що виключає будь-яку можливість отримання ним такого виду травмування. Подальші дії позивача додатково свідчать про відсутність у нього будь-яких ознак контузії. Водночас, інша травма позивача (артроз лівого плечового суглобу) отримана ним ще у 2013 році, тобто не під час проходження військової служби.  
Таким чином, комісія з урахуванням встановлених обставин обґрунтовано дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 не отримано травму під час бойового чергування з 23.12.2022 по 24.12.2022. Заявлені позовні вимоги спрямовані на втручання в дискреційні повноваження відповідача щодо встановлення факту травмування позивача.
Також представник відповідача зазначив, що про розмір належних до виплати позивачу сум грошового забезпечення, в тому числі компенсації днів відпустки, ОСОБА_1 був обізнаний при звільненні 13.03.2023 та не скористався правом оскарження наказу командира в/ч НОМЕР_1 про звільнення №71 від 13.03.2023.
Серед іншого представник відповідача посилався на обізнаність позивача щодо проведення службового розслідування, що свідчить про пропуск ним строку звернення до суду з цим позовом. 
Позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.44-54 т.2), у якій зазначив, що доводи, викладені у відзиві, є необґрунтованими, та просив задовольнити позовні вимоги, додатково зазначивши, що його не ознайомлено з наказом за результатами службового розслідування №7 від 24.01.2023, тому ним не пропущено строк звернення до суду.
Також позивач вказав, що комісією не встановлено причинний зв`язок між порушенням правил несення бойового чергування, що виразилось в залишенні ним спостережного посту, та не враховано наступні обставини: 1) під час несення бойового чергування противником здійснено мінометний обстріл спостережного посту; 2) внаслідок обстрілу ним отримано акубаротравму; 3) будь-які засоби зв`язку з командуванням були відсутні, у зв`язку з чим сповістити про подію обстрілу, окрім як особисто не було можливості; 4) наявність шокового стану та психофізичного порушення здоров`я внаслідок обстрілу.
Крім того, позивач зазначив, що обов`язок ведення бойового журналу покладений на відповідальну посадову особу, призначену наказом командира військової частини. Комісією не досліджено питання внесення такою особою до бойового журналу запису досліджуваної події пізніше в часі, що не спростовує факт отримання ним вибухової травми.
Водночас, комісією не враховано, що лише після прибуття 25.12.2022 командира роти ОСОБА_3 до місця дислокації в/ч НОМЕР_1 , 26.12.2022 він отримав дозвіл на увільнення до медичної частини батальйону, де був оглянутий медичним працівником, який склав первинну медичну картку за формою №100 від 26.12.2023 що засвідчує отримання ним вибухової травми. Вказані обставини також підтверджуються наданою військовій частині випискою №117 від 20.02.2023.
Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.56-59 т.2), у якій наголошував на тому, що позивач ознайомлений з результатами службового розслідування листом від 05.02.2023 №10/5/181. Також представник відповідача зазначив, що викладені позивачем події спростовуються матеріалами службового розслідування, оскільки для перевірки заявлених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обставин, на спостережний пост була відправлена група на чолі з ОСОБА_4 , яка після повернення доповіла обстановку, за наслідком чого було зроблено висновок, що не було конкретно обстрілу спостережного посту, не було слідів прориву ДРГ і прильотів міномету не спостерігалося. З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спостерігався лише переляк, що було оцінено командиром взводу як неготовність ОСОБА_1 до подальшого несення служби через моральний стан, через що його і зняли з чергування.
Всі аргументи позивача ґрунтуються на тому, що він описує події 23.12.2022 року як факт отримання ним поранення, проте факт – це подія, що відбулася в дійсності, певним чином зафіксована та істинність якої може бути перевірена чи не викликає сумнівів. Між тим, заявлений позивачем “факт поранення” не відповідає таким ознакам. 
Оскільки результати проведеного службового розслідування не підтверджують факт отримання позивачем травмування, відсутні підстави для оформлення довідки, яка видається на підставі наказу командира військової частини.
Серед іншого представник відповідача зазначив, що позивач не вказує у чому саме полягають порушення порядку проведення службового розслідування та як вони вплинули на його результати.
До суду від позивача надійшла відповідь на заперечення (а.с.74-79 т.2), у якій зазначено, що відповідач у запереченні нічим не спростовує низку порушень, допущених службовими особами в/ч НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування. Просив задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених у заявах по суті справи.

Рух справи. 

ОСОБА_1 звернувся з адміністративний позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Одеського суду окружного адміністративного суду від 13.09.2023 адміністративний позов повернуто позивачу (а.с.70-74 т.1).  
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 року в частині повернення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про:
- визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 №7 від 24.01.2023 “Про результати службового розслідування” в частині, що стосується ОСОБА_1 ;
- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про обставини отриманої травми за формою, визначеною Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Наказ Міністерства оборони від 14.08.2008 №402);
- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення (в тому числі, премію за січень 2023 року, додаткову грошову винагороду за січень 2023 року у вигляді 30 000 грн, компенсацію за невикористану відпустку за 2023 року, додаткову винагороду у сумі 12580 грн. за період з 01.03.2023 по 13.03.2023) в повному обсязі.
Направлено справу до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду у вказаній частині позовних вимог.
Водночас, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі в частині повернення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій в/ч НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 №331 від 25.12.2022 протиправними, в частині, що стосується ОСОБА_1 – залишено без змін (а.с.234-243 т.1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 17.04.2024 у справі № 420/19882/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував пункти 2, 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №7 від 24.01.2023 року “Про результати службового розслідування щодо поранення або травмування військовослужбовця ОСОБА_1 ”. 
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми внаслідок отримання ним вибухової травми 24.12.2022. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не звернув увагу на пояснення командира взводу ОСОБА_5 , та не дав їм оцінку, відповідно до яких за місцем чергування позивача на спостережному посту була направлена група для перевірки, і зазначена група не знайшла підтвердження мінометного обстрілу на місці чергування позивача;
- суд першої інстанції помилково виснував, що стан позивача є наслідком саме травм, отриманих під час його бойового чергування в ніч з 23.12.2022 на 24.12.2022, враховуючи те, що позивач звернувся в медичний пункт медичної частина вже 25.12.2022, а був госпіталізований за його вимогою вже 26.12.2022;
- суд першої інстанції не врахував, що наявність первинної медичної картки як форма № 100, яка передбачена наказом Генерального штабу Збройних сил України від 09.07.2018 №258 «Про затвердження Керівництва з медичної евакуації в Збройних Силах України», не є доказом отримання будь-яких поранень під час бойових дій;
- суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не може видати довідку, форма якої затверджена Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, оскільки остання має містити докладний виклад обставин отримання Позивачем травмування, в тому числі чи перебував він у стані алкогольного сп`яніння під час травмування, що є неможливим з огляду на те, що зі скаргами ОСОБА_1 звернувся до медичного пункту частини не одразу, а 25.12.2022. Таким чином, видача такої довідки буде суперечить вимогам ст. 260 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України;
- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.
В судове засідання сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що після повномасштабного вторгнення позивач пішов добровольцем в Збройні Сили України, пройшов попереднє військове навчання та наказом командира в/ч НОМЕР_1 №24 від 01.04.2022 його мобілізовано солдатом на посаду водія.   
23.12.2022 він разом із 16 солдатами стрілецького взводу прибув в населений пункт Новотягинка Херсонської області для виконання бойових завдань. По його прибуттю командир роти ОСОБА_3 вибув, на місці дислокації залишився лише командир взводу ОСОБА_5 . Ввечері того ж дня його разом із ОСОБА_2 було направлено в бойове чергування на деокупований спостережний пост Катран-2, який знаходився біля берега річки Дніпро на відстані 1 км від лінії фронту. Поставлена перед ними задача слугувала у спостереженні можливого нападу ворога чи висадки десанту.  
Позивач зазначив, що на бойове чергування заступив з автоматом, боєкомплектом (4 магазини, близько 160 патронів), шоломом та бронежилетом. Проте, військова частина не забезпечила його та ОСОБА_2 засобами спостереження, приладами нічного бачення, біноклем. Позивач наголошував, що без вказаних приладів неможливо вночі побачити ворога, особливо враховуючи, що він вперше прибув на вказану позицію та не досліджував її при денному світлі. 
Також їх не було забезпечено засобами комунікації з командуванням (рацією або іншими засобами зв`язку), що змусило його залишити спостережний пост та особисто повідомити про мінометний обстріл позиції. 
Позивач разом із ОСОБА_2 отримали наказ командування на бойове чергування, на яке військовослужбовців забезпечено відповідно до штабу та наказу (рації для бойового чергування не передбачені). Спостережний пост розміщувався на відстані 5 хвилин від начальника взводу ОСОБА_5 . Тому за ймовірного обстрілу противником позиції військовослужбовці могли повідомити командування про активність ворога та потребу у підмозі пострілом в повітря. 
Представник відповідача наголошував, що військовослужбовці зобов`язані виконувати бойовий наказ навіть у разі критичної ситуації. Самовільне залишення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спостережного посту являється порушенням правил бойового чергування. Комісія під час службового розслідування врахувала всі пояснення військовослужбовців, та дійшла висновку про непідтвердженість факту мінометного обстрілу спостережного посту, тому дії військовослужбовців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – є невиправданими за встановлених обставин. 
Також представник відповідача звертав увагу, що ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначав, що побіг з ОСОБА_2 в укриття (підвал будинку), перебуваючи в якому неможливо зазнати акубаротравми, яка на практиці можлива в радіусі 10 метрів до епіцентру детонації, що в такому випадку супроводжується також ушкодженнями від уламків. У позивача відсутні будь-які ознаки контузії, зокрема: втрата свідомості, дезорієнтація в просторі, втрата слуху. В свою чергу, ОСОБА_6 , який перебував разом із ОСОБА_1 , не зазнав вибухової травми, про яку заявляє позивач. 
При цьому, в разі ураження військовослужбовця контузією на позицію прибуває бойовий медик, який в даному випадку до спостережного посту ними не викликався. ОСОБА_1 за його рапортом у плановому порядку направлено на медичний огляд через 2 дні після бойового чергування. Позивач, вже після прибуття з медичного закладу, маючи намір встановлення факту наявності у нього вибухової травми, надав комісії відповідні пояснення, які містять протиріччя із поясненнями інших військовослужбовців.
Солдата запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21 т.1), наказом в/ч НОМЕР_1 №24 від 01.04.2022 призначено водієм 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 (а.с.118 т.2).  
25.12.2022 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира 3 стрілецької роти ОСОБА_3 , яким доповів, що 23.12.2022 року він спільно з ОСОБА_2 заступив на бойове чергування вніч на спостережному пункті. Під час чергування близько 22:00 год вони почули звук літаючого об`єкту, схожого на дрон, який продовжувався протягом 10-15 хв. Приблизно через 10 хв. було чутно звуки пересування в очереті, у зв`язку з чим вони вибігти на вулицю. ОСОБА_2 повідомив, що побачив силует людини та вони відкрили вогонь по силуету, який швидко зник біля річки. За кілька хвилин вони знов почули звуки дрону, свист, та звук схожий на детонацію міни. Вони прийняли рішення бігти до укриття, яке знаходиться близько в 50 м від спостережного посту. По дорозі до укриття було чутно звуки, схожі на міномет. Оцінивши обстановку, вони вирішили відправитись до ОСОБА_4 для повідомлення командування про вказану подію. У рапорті позивач зазначив, що після вказаної події він відчуває головний біль, свист у вухах, запаморочення та забій у зоні ребер після падіння. Вказав, що не готовий до несення служби та просив направити його на медичне обстеження (а.с.121-123 т.2).
Командир роти ОСОБА_3 звернувся до командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_7 з рапортом, в якому просив провести службове розслідування по факту події, що відбулась 24.12.2022 на спостережному пості “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” з рядовим ОСОБА_1 (а.с.117 т.2).
Наказом командира в/ч НОМЕР_3 №331 від 25.12.2022 вирішено провести службове розслідування випадку поранення або травмування солдата ОСОБА_1 , призначено склад комісії для з`ясування вказаних обставин (а.с.119-120 т.2).
Також на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_3 №311 від 26.12.2022 солдат ОСОБА_1 вибув на лікування до медичного закладу з 26.12.2022 (а.с.124 т.2).
За результатом службового розслідування комісією складено акт від 23.01.2023, згідно якого встановлено, що в діях      ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вбачаються ознаки недбалого ставлення до військової служби та    порушення правил несення бойового чергування.    Крім того, в діях ОСОБА_1 також вбачаються ознаки ухилення від військової служби шляхом самокалічення або іншим способом, при цьому факти отримання травми або поранення, описані ним, при даних обставинах не підтверджуються (а.с.151-161 т.2).
На підставі акту службового розслідування командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято наказ №7 від 24.01.2023, яким вирішено: 
вважати факт поранення або травмування солдата ОСОБА_1 таким, що не знайшов свого підтвердження; 
начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 підготувати довідку про травму солдата ОСОБА_1 , в якій вказати, що травма отримана за невстановлених обставин та у не встановлений час, не внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій та не у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби; 
за порушення вимог ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внаслідок недбалого виконання своїх функціональних обов`язків та порушення правил несення бойового чергування, а також відповідно до ст.6 та пункту “в” ст.48 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, керуючись ст.54 Дисциплінарного Статуту ЗСУ на солдата ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення “сувора догана”;
за порушення вимог ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внаслідок недбалого виконання своїх функціональних обов`язків та порушення правил несення бойового чергування, а також відповідно до ст.6 та пункту “а” ст.48 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, керуючись ст.54 Дисциплінарного Статуту ЗСУ на солдата ОСОБА_2 накласти дисциплінарне стягнення “зауваження” (а.с.162-163 т.2). 
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 13.03.2023 №71 солдата ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командира в/ч НОМЕР_4 №24-РС від 10.03.2023 відповідно до п.п. “б” (за станом здоров`я) п.2 ч.4 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 13.03.2023, знятий з котлового забезпечення з 14.03.2023 (а.с.133 т.1).
Також Приморським районним судом м. Одеси розглянуто матеріали про адміністративне правопорушення, подані представником в/ч НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 за ч .4 ст. 172-11 КУпАП (військовослужбовець без поважних на те причин не з`явився з лікувального закладу за місцем несення служби), оскільки ОСОБА_1 згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №605 закінчив стаціонарне лікування в КНП “Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни” Одеської обласної ради 13.01.2023 та повинен був повернутися до в/ч НОМЕР_1 , однак в розташування в/ч НОМЕР_1 повернувся лише 15.01.2023. 
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2023 по справі № 522/4542/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.  
В свою чергу, позивач, вважаючи протиправними дії в/ч НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування, а також протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ за результатами службового розслідування №7 від 24.01.2023, та наявність у нього права на оформлення довідки про обставини травми і виплату грошового забезпечення в повному обсязі – звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень за наслідком проведення службового розслідування не доведено вину позивача щодо порушення військової дисципліни в частині самовільного залишення другого спостережного посту під час бойового чергування в період з 23.12.2022 на 24.12.2022 та, відповідно, підстав для застосування до нього дисциплінарного стягнення.
Суд вказав, що на позивача за порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту, ст.11 Статуту внутрішньої служби внаслідок недбалого виконання своїх функціональних обов`язків та порушення правил несення бойового чергування, а також відповідно до ст. 6 та пункту “в” ст. 48 Дисциплінарного Статуту, керуючись ст. 54 Дисциплінарного Статуту накладено дисциплінарне стягнення “сувора догана” (п.4 наказу №7 від 24.01.2023), необґрунтовано, оскільки у даній справі дослідженням матеріалів службового розслідування, яке проведено неповно, поверхнево, встановлено відсутність належних та допустимих доказів наявності дисциплінарного проступку та вини ОСОБА_1 у його скоєнні.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування пункту 4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №7 від 24.01.2023, що стосується застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани. 
Стосовно непідтвердженості факту травмування ОСОБА_1 під час виконання завдання суд зазначив, що висновки комісії під час службового розслідування про неможливість отримання МВТ під час несення позивачем бойового чергування є такими, що побудовані на припущеннях. Медична документація, складена лікарями медичних установ відповідно до їх повноважень, підтверджує факт МВТ ОСОБА_1 .
На підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 №7 від 24.01.2023 прийнято необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття в частині висновку про непідтвердженість факту травмування ОСОБА_1 під час виконання завдання та оформлення довідки про травму, що отримана за невстановлених обставин та у не встановлений час, не внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій та не у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби. Отже, пункти 2,3 наказу №7 від 24.01.2023 є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Збройні Сили України провадять свою діяльність на засадах додержання військової дисципліни (ст.11 Закону України “Про Збройні Сили України”).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” від 24.03.1999 №551-XIV (далі Дисциплінарний статут).
Відповідно до пунктів 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.
21.11.2017 Міністерством оборони України видано наказ №608 “Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України”.
Згідно із пунктом 2 розділу І “Загальні положення” Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Порядок проведення службового розслідування визначено розділом ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.
Матеріалами справи встановлено, що наказом командира в/ч НОМЕР_3 №331 від 25.12.2022 з метою встановлення обставин, що призвели до травмування або поранення солдата ОСОБА_1 вирішено провести службове розслідування випадку поранення або травмування солдата ОСОБА_1 , призначено склад комісії для з`ясування вказаних обставин (а.с.119-120 т.2).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали під час службового розслідування пояснення, у яких повідомили про мінометний обстріл спостережного посту.
В поясненнях, які наявні в матеріалам службового розслідування, ОСОБА_6 зазначив, що після мінометного обстрілу ОСОБА_1 став поводити себе “неадекватно”, та ним було прийнято рішення пересуватися в укриття (підвал приватного будинку). Під час заходу в підвал пролунав третій вибух та ОСОБА_1 не втримав рівновагу та впав на підлогу підвалу. Оскільки ОСОБА_1 вів себе “неадекватно”, а зв`язок був відсутній,  він прийняв рішення забрати ОСОБА_1 , знайти старшого та повідомити про подію (а.с.125 т.2).
ОСОБА_1 також пояснив, що після вказаних подій перебував в шоковому стані та доповів ОСОБА_5 , що за станом здоров`я не готовий продовжувати службу (129-133 т.2).
Згідно з поясненнями командира 3 взводу ОСОБА_5 о 23:30 год 23.12.2022 розпочався мінометний обстріл правого берегу річки Дніпро, прильотів з трьох спостережних постів ніхто не спостерігав, чути було тільки подібні до них звуки. 24.12.2022 року о 0:10 год до нього прибули ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишивши другий спостережний пост, повідомили, що по ним ведеться мінометний обстріл та відбувся прорив ДРГ, по яким вони вели вогонь зі своєї автоматичної зброї. ОСОБА_5 прийняв рішення підняти всіх по бойовій тривозі та відправився з групою бійців до сусіднього будинку, де розташовувалась ще частина взводу, щоб повідомити про ситуацію. Обговоривши ситуацію, ОСОБА_5 прийняв рішення відправити відділення на чолі з солдатом ОСОБА_4 на другий спостережний пост для перевірки наявності прориву ДРГ. ОСОБА_5 залишився в будинку з другим відділенням в повній бойовій готовності. Через 40 хвилин відправлена група повернулась та доповіла, що обстрілу другого спостережного посту та слідів прориву не було, ДРГ не виявлено та прильотів мінометного обстрілу не спостерігали. Згідно пояснень командира 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти сержанта ОСОБА_8 та стрільця 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти солдата ОСОБА_9 , які були у складі даної групи, візуально вони не виявили слідів ДРГ та мінометного обстрілу. Під час спілкування з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було помітно, що вони налякані, при візуальному огляді фізичних ушкоджень останніх не виявлено. ОСОБА_5 прийняв рішення замінити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 іншими військовослужбовцями до світанку (а.с.126-127 т.2).  
Солдати ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , що несли бойове чергування вніч з 23.12.2022 на 24.12.2022 на першому спостережному пості та солдати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що несли бойове чергування в ніч з 23.12.2022 на 24.12.2022 на третьому спостережному пості підтвердили, що близько о 23:30 год почули виходи мінометів, після чого чули вибухи в секторі чергування їхнього взводу в кількості 7 шт (а.с.134-137 т.2).
Згідно з матеріалами службового розслідування для перевірки мінометного обстрілу позиції другого спостережного посту в період з 23.12.2022 на 24.12.2022 відправлена група із трьох військовослужбовців ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та голови групи ОСОБА_14 .
Відповідно до рапортів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , останні доповіли командиру роти, що 24.12.2022 о 23:30 год візуально не виявили слідів ДРГ та мінометного обстрілу позиції другого спостережного посту (а.с.128, 139 т.2). 
В пункті 3.9 акту службового розслідування вказано, що взяти пояснення у голови групи ОСОБА_14 неможливо, оскільки останній загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.158 т.2).
Разом з тим, при прийнятті рішення комісія також керувалась тим, що записами в журналі реєстрації подій 3 стрілецької роти та в журналі бойових дій в/ч НОМЕР_1 №35/дск по ЖОЖ Ф41 подія мінометного обстрілу не підтверджується хронологією обстрілів за вказані дати (п.3.2-3.3 акту службового розслідування).
Згідно з витягом із журналу №1/16/271 у ньому після 25.12.2022 зроблено наступний запис: “ 23.12.2022 року. Докладніше з Катран 2; попали під мінометний обстріл, зв`язку не було. (с-т. ОСОБА_2 , с-т ОСОБА_1 ). Постраждалих немає. Шоковий стан бійців” (а.с.167 т.2).  
Відповідно до витягу із журналу бойових дій у ньому відсутні записи з 18:55 год 23.12.2022 по 7:50 год 24.12.2022 (в період несення позивачем бойового чергування) (а.с.168 т.2).            
Колегія суддів вважає необґрунтованими аргументи апелянта відносно внесення запису до журналу бойових дій із запізненням, оскільки вказане у жодному разі не нівелює того, що в ніч з 23.12.2024 на 24.12.2022 ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, акубаротравму внаслідок ворожого обстрілу спостережного посту “Катран 2” під час виконання останнім обов`язків військової служби.
Отже,  залишення  позивачем спостережного посту “Катран 2”  в ніч з 23.12.2024 на 24.12.2022 відбулося у зв`язку веденням мінометного обстрілу означених позицій під час несення бойового чергування, що, зокрема, підтверджується  витягом із журналу №1/16/271 реєстрації подій (а.с.167 т.2). 
Статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується; характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач без належних правових підстав та без доведення вини позивача щодо порушення військової дисципліни в частині самовільного залишення другого спостережного посту під час бойового чергування в період з 23.12.2022 на 24.12.2022 протиправно притягнув його до дисциплінарної відповідальності та застосував дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування пункту 4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №7 від 24.01.2023, що стосується застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани. 

Стосовно наявності підстав для скасування пунктів 2,3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №7 від 24.01.2023 апеляційний суд зазначає про таке.
Із пояснень позивача, які наявні в матеріалах службового розслідування, вбачається, що по прибуттю командира роти ОСОБА_3 25.12.2023 позивач доповів йому рапортом про подію з проханням отримати дозвіл для подальшого обстеження і отримання медичної допомоги. 26.12.2022 ОСОБА_1 у супроводі командира роти ОСОБА_3 прибув у медичний пункт військової частини (а.с.132 т.2).  
Відповідно до Первинної медичної картки за формою 100, виданої Херсонською обласною клінічною лікарнею 26.12.2022 o 11:00 год солдату ОСОБА_1 міститься наступна інформація: “Діагноз: Вибухова травма (24.12.2022 зі слів) акубаротравма, закрита черепно-мозкова травма (далі ЗЧМТ), струс головного мозку, локалізація голова, евакуювати сидячи” (а.с.140 т.2). 
Згідно з витягом із журналу бойових дій, у ньому 26.12.2022 о 12:45 год зроблено наступний запис: “Солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , шпиталізований в ХОКЛ з діагнозом: МВТ (далі мінно-вибухова травма), Акубаротравма, Струс головного мозку. Зі слів ОСОБА_1 : 24.12.22 року (час не пам`ятає) під час мінометного обстрілу позицій, забіг у бліндаж, ударився головою, втратив свідомість. 26.12.2022 року почав відчувати себе погано звернувся до медика роти” (а.с.168 т.2).  
Після огляду, ОСОБА_1 26.12.2022 евакуйовано на подальше обстеження із попереднім діагнозом, зокрема, вибухова (мінно-вибухова) травма.
Відповідно до висновку лікаря невролога від 26.12.2022 діагноз ОСОБА_1 “Вибухова травма (24.12.2022), ЗЧМТ, струс головного мозку”. За висновком рентгенолога у позивача “КТ ознаки кістково-травматичних змін не виявлені. Помірно виражений набряк речовини мозку” (а.с.141-142 т.2).
Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого №605 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП “Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни” Одеської обласної ради” з 27.12.2022 по 13.01.2023 з діагнозом: Стан після перенесеної МВТ (24.12.2022). ЗЧМТ. Струс головного мозку з дрібновогнещевою симптоматикою. Цефалгічний синдром, вегетативна нестійкість. Деформуючий артроз лівого плечового суглобу з дефектом суглобової впадини лівої лопатки з больовим синдром і значним порушенням функції. Ангіошитія сітківки. Хронічний кон`юнктивіт (а.с.147-148 т.2). 
Так, за наведеної хронології подій та звернення позивача за медичною допомогою без зайвих зволікань, колегія суддів не ставить під сумнів можливість отримання травмування (контузії) та необхідності надання позивачу медичної допомоги.
На противагу наведеному відповідачем до матеріалів справи не додано жодних належних та допустимих доказів, що спростовують встановлений лікарями військовослужбовцю діагноз.    
За таких обставин, доводи відповідача про неможливість отримання  позивачем мінно-вибухової травми, акубаротравми під час несення позивачем бойового чергування  на спостережному пості «Катран 2» не зайшли підтвердження в ході апеляційного перегляду.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування пунктів 2,3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 №7 від 24.01.2023.

Доводи апеляційної скарги.

Апелянт зосереджує увагу на тому, що первинна медична картка форми 100 не є доказом отримання будь-яких поранень під час бойових дій.
Надіючи оцінку вказаним доводам апелянта, колегія  суддів виходить з такого.
Первинна медична карта (форма 100 – використання первинної медичної карти (Форми 100) визначено додатком 4 наказу Генерального штабу ЗСУ від 09.07.2018 “ 258 “Про затвердження Керівництва з медичної евакуації в Збройних Силах України”) – це документ, який заповнює медик після надання першої домедичної (екстреної медичної) допомоги, і який повинен бути з тобою на усіх етапах лікування. 
Так, сама собою первинна медична карта (форма 100) не свідчить про отримання поранень безпосередньо під час бойових дій. 
Натомість, такий документ свідчить про надання військовослужбовцю медичної допомоги.
Як встановлено матеріалами справи, медична допомога ОСОБА_1 надавалась у зв`язку з отриманням МВТ внаслідок подій з 23.12.2022 на 24.12.2022 після мінометного обстрілу спостережного посту «Катран 2».
Крім того, колегія суддів вказує, що апеляційний суд не є спеціалізованою установою в медичній сфері, а тому в межах розгляду даної справи не надається оцінка медичним діагнозам військовослужбовця.
Жодних доказів на підтвердження того, що в особи, якою проводилось службове розслідування, є спеціальні знання у медичній сфері матеріали справи також не містять, а тому відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються. 
В контексті вирішення даної справи суд апеляційної інстанції також уважає за доцільне відмітити, що положеннями Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, обов`язок щодо вжиття всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення покладено саме на особу, яка проводять таке службове розслідування.
Натомість, у межах даного спору особою, якою проводилось службове розслідування не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки надання недостовірної інформації.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі № 420/19882/23 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк