ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

14 серпня 2024 року      
м. Харків

Справа № 643/13480/18
Провадження № 22-ц/818/1919/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання : Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання незаконною приватизації, скасування рішення про визнання громадян наймачами, скасування розпорядження щодо приватизації кімнати, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року, ухвалене суддею Тимош О.М., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_4 , про визнання незаконною приватизації, скасування рішення про визнання громадян наймачами, скасування розпорядження щодо приватизації кімнати, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

В обгрунтування позову зазначає, що 26 лютого 1976 року на підставі ордеру №015961, виданого виконкомом Дзержинської Ради депутатів трудящих, надано право ОСОБА_2 з членами родини зайняти трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Головним наймачем вказаної квартири є ОСОБА_2 . Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі №643/8462/16-ц змінено умови договору найму жилого приміщення у квартирі АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_4 та на його дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користування ізольовану кімнату площею 12,9кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . Виділено у користування відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 діючому в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , 2005 року народження, ізольовані кімнати площею 12,0 кв.м та площею 16,1кв. м та вбудовану шафу площею 2,6 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . Залишено у загальному користуванні кухню площею 6,7 кв.м, вбиральню площею 1,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв.м, коридор площею 9,6 кв.м. Відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі №643/8462/16-ц Харківською міською радою було видане рішення від 21 червня 2017 року №394 про визнання громадян наймачами житлової площі, згідно з яким ОСОБА_4 та його неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано наймачами однієї кімнати площею 12,9кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . 26 жовтня 2017 року відділом приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно реєстраційний № НОМЕР_1 Ц ОСОБА_4 в приватну власність частку 31/100 загальною площею 18,9кв.м на підставі розпорядження відділу приватизації житлового фонду від 26 жовтня 2018 року №1452-2Ц. Ухвалою від 19 лютого 2018 року скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Отже рішення Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 21.06.2017 №394 про визнання громадян наймачами житлової площі, в якому ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_5 визнаються наймачами однієї кімнати площею 12,9 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 прийняте з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно порушує права співмешканців, є незаконним та підлягає визнанню його недійсним. Зазначає, що ОСОБА_4 незаконно отримав розпорядження відділу приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №1452-Ц2 від 26 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 штучно збільшив займану ним площу за допомогою ОСОБА_5 , оскільки при приватизації жилої площі ОСОБА_5 не була включена до осіб, які набули право власності на квартиру. А отже займана ОСОБА_4 жила площа має бути меншою, що впливає на обчислення загальною площі комунальної квартири, яка може бути передана йому у приватну власність. Він, як член сім`ї, який постійно мешкає у даній квартирі (на момент здійснення приватизації) не надавав свою згоду на здійснення передачі у спільну сумісну або часткову власність. Письмової згоди на приватизацію спільної житлової площі з урахуванням того, що в спірній квартирі проживає та має право на її приватизацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 також не надавали. Однією з умов для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації. Право осіб на приватизацію не пов`язане лише з фактом їхньої реєстрації в спірній квартирі. ОСОБА_4 штучно збільшив кількість зареєстрованих осіб (членів родини) за рахунок реєстрації своєї дочки за вказаною адресою, а після отримання необхідного йому рішення суду відразу її виписав. Крім того, вважає, що ОСОБА_5 не є дочкою ОСОБА_4 так відповідно до свідоцтва батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_7 . Відповідно до дубліката свідоцтва про народження від 06 серпня 2016 року серії НОМЕР_2 батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_4 . При цьому він прізвище не змінював, ОСОБА_5 не всиновлював, виправлення у свідоцтво не виносилось. ОСОБА_8 , яка є матір`ю ОСОБА_5 , отримує допомогу на дітей одиноким матерям, дитина перебуває на її утриманні, проживає з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, у відповідача Харківської міської ради під час прийняття рішення про визнання громадян наймачами житлової площі від 21 червня 2017 року №394 були відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_4 , тобто порушено ч. 2 п. 8 Положення про порядок передачі квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян. Отже приватизація квартири проведена без його згоди та з порушенням права на приватизацію житла, розпорядження про приватизацію такого житла вважає незаконним, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно недійсним.

Просить суд:
визнати незаконною приватизацію частки 31/100 загальною площею 18,9 кв.м квартири АДРЕСА_1 ; 
скасувати рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 21 червня 2017 року №394 про визнання громадян наймачами житлової площі;
скасувати розпорядження відділу приватизації житлового фонду, Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №1452-Ц2 від 26 жовтня 2017 року щодо приватизації кімнати у комунальній квартирі;
визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, реєстраційний №5-17321488-Ц2 видане 26 жовтня 2017 року на ім`я ОСОБА_4 . відділом приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не вирішив спір по суті, не надав правової оцінки обставинам справи. Вказує, що при приватизації жилої площі ОСОБА_5 , не була включена до осіб, які набули право власності на квартиру, а отже і займана ОСОБА_4 житлова площа має бути меншою. Звертає увагу на те, що письмової згоди на приватизацію спільної житлової площі також не надавали. Вважає, що ОСОБА_4 штучно збільшив кількість зареєстрованих осіб (членів родини) за рахунок реєстрації своєї доньки за вказаною адресою, а після отримання необхідного рішення суду відразу її виписав. Тобто, фактично позивач (апелянт) посилається на ті ж самі обставини, що викладені ним у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що вирішення даної справи неможливо до вирішення спору, що є предметом розгляду у справі №643/8462/16-ц, подання такого позову є передчасним та спір може бути вирішений лише після прийняття судом рішення у справі №643/8462/16-ц за позовом ОСОБА_4 діючого в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , діючого в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , треті особи - Харківська міська рада, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про зміну договору найму житлового приміщення.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Дзержинською Радою депутатів трудящих від 24 лютого 1976 №53 ОСОБА_2 видано ордер №015061 на право зайняття трикімнатної квартири загальною площею 43,92 кв.м квартири АДРЕСА_1 зі складом сім`ї ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_4 - син.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №394 від 21.06.2017 ОСОБА_10 визнано наймачем однієї кімнати житловою площею 12,9кв.м у комунальній квартирі АДРЕСА_1 зі складом сім`ї 2 особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (дочка) з урахуванням рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.10.2016.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року у справі №643/8462/16-ц змінено умови договору найму жилого приміщення у квартирі АДРЕСА_3 . Виділено ОСОБА_4 та на його дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у користування ізольовану кімнату площею 12,9 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . Виділено у користування відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 діючому в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , 2005 року народження, ізольовані кімнати площею 12,0 кв.м та площею 16,1 кв. м та вбудовану шафу площею 2,6 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . Залишено у загальному користуванні кухню площею 6,7 кв.м, вбиральню площею 1,1 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв.м, коридор площею 9,6 кв.м.

26 жовтня 2017 року Департаментом економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації видано розпорядження №1452-Ц2 про приватизацію 31/100 частки у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_4 ..

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно реєстраційний НОМЕР_3 від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_4 належить на праві приватної власності 31/100 частки комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №104693463 від 22.11.2017 право власності на 31/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_4 , 18.11.2017 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності №5-17-321488-Ц2 виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради від 26.10.2017.

Як вбачається з наданих Юридичним Департаментом виконавчого комітету Харківської міської ради документів, рішення про передачу у власність та видачі свідоцтва про право власності на частину квартиру АДРЕСА_5 здійснювалося на підставі звернення ОСОБА_4 . Також було надано квитанції, довідку про склад сім`ї наймача, розрахунок квартири, рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.06.2021 №394, розпорядження, копія паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідка з місця проживання про склад сім`ї, довідка про реєстрацію місця проживання особи, згода, приватизаційне платіжне доручення.

В подальшому заочне рішення судом було скасовано та ухвалою суду 26 листопада 2018 року провадження по справі №643/8462/16-ц за клопотанням ОСОБА_1 (позивача у цій справі, відповідача у справі №643/8462/16-ц) було зупинено до набрання законної сили рішенням у цій справі №643/13480/18.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 як на підставу позову посилається на те, що ухвалою від 19 лютого 2018 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року наразі скасовано, а тому наявні правові підстави для скасування рішення Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 21.06.2017 №394 про визнання громадян наймачами житлової площі, в якому ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_5 визнаються наймачами однієї кімнати площею 12,9 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 , скасувати розпорядження про приватизацію такого житла та визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане на ім`я ОСОБА_4 - недійсним.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 пред?являючи позовні вимоги про визнання незаконною приватизації, скасування рішення про визнання громадян наймачами, скасування розпорядження щодо приватизації кімнати, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру відповідачем зазначив Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Разом з тим, ОСОБА_4 , який фактично є власником 31/100 частки спірного нерухомого майна залучений до участі у справі в якості третьої особи, хоча рішення суду у даній справі може безпосередньо вплинути на його права та обов`язки, оскільки позивачем фактично оспорюється право власності ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно.

Суд першої інстанції не з`ясував належний склад відповідачів за заявленими позивачем вимогами та всупереч принципу судового керівництва, який фактично сформульований у ч. 5 ст. 12 ЦПК України та діє з метою забезпечення виконання основного завдання цивільного судочинства, ст. 2 ЦПК України, з порушенням ч. 2 ст. 214 ЦПК України не спрямовував судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи в межах предмета позову, внаслідок чого припустився процесуальної помилки у вирішенні спору - розглянув справу без участі належного відповідача.

При цьому, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості на стадії апеляційного розгляду вирішити питання щодо залучення до участі у справі ОСОБА_4 в якості співвідповідача.

Таким чином, за відсутності належного складу відповідачів при розгляді справи судом першої інстанції та відповідно до змісту норми ч. 6 ст. 367 ЦПК України щодо меж апеляційного розгляду, у суду апеляційної інстанції немає повноважень розглянути по суті та перевірити обґрунтованість доводів скарги щодо доведеності позову та ухвалити з цього приводу нове рішення по суті заявлених вимог. Такі аргументи та докази мають бути спочатку розглянуті судом першої інстанції у новому провадженні, з належним складом учасників справи, яке, за бажанням, не позбавлений можливості ініціювати ОСОБА_1 .

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що при ухваленні рішенні районним судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення норм процесуального права та до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів на підставі п.п.1, 4 ч. ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, змінює оскаржене рішення в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                                                                              Н.П. Пилипчук

Судді -                                                                                                                      О.В. Маміна

                                                                                                                О.Ю. Тичкова