ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7243/24 Справа № 212/4243/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Остапенко В.О., Тимченко О.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальий комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальий комбінат» (надалі – ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.
Позовна заява мотивована тим, що позивач працював на підприємстві відповідача у період часу з 25.05.1999 року по 22.07.2021 року спочатку електрозварювальником, дробильником за списком №1 на Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат", прийомоздавальником багажу.
22 липня 2021 року позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням.
Працюючи дробильником технологічної служби дробильної фабрики позивач підпав під шкідливі та небезпечні фактори виробничого середовища, внаслідок чого почав часто хворіти та був направлений до Українського науково – дослідного інституту промислової медицини, який 09 грудня 2021 року встановив йому два професійні захворювання: сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. Легенева недостатність другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху).
Висновком медико-соціальної експертної комісії від 11 квітня 2024 року позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійними захворюваннями та встановлена ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 55%: 40 % по сидеросилікозу та 15% по туговухості безстроково.
У зв`язку з отриманими професійними захворюванням позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що йому було заборонено працювати за своєю професією: важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження та праця в умовах виробничого шуму. Рекомендовано медикаментозне лікування, санаторно – курортне лікування, постійний нагляд лікарів та вживання ліків.
Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичний образ життя, забезпечувати себе і свою родину належним чином. Постійно проходить курс лікування та не має можливості приділяти належної ували своїй родині.
Винним в отриманні ним професійних захворювань, настанні інвалідності, втраті значного відсотка працездатності, перенесених фізичних страждань зазначає відповідача.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 420 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових податкових платежів.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2024 рокупозовні вимоги  ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 360 000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" на користь держави України судовий збір в сумі 3600 гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.
Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що впливає на його моральний стан.
В апеляційній скарзі відповідач Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
У разі, якщо суд прийде до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, то зменшити суму відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання до 50 000 тис. грн. з утриманням із суми моральної шкоди податків та інших обов`язкових платежів.
Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір моральної шкоди визначено без врахування конкретних обставин справи, засад розумності, виваженості й справедливості. 
Також, вказує, що питання про стягнення чи утримання податків і зборів взагалі не є предметом позову, оскільки такі суми нараховуються податковим агентом, яким виступає у даному випадку відповідач у справі.
Наголошує на тому, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466), який набрав чинності 23 травня 2020 року внесено зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.
Зазначеною нормою закону передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом, тобто, відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.
Розмір відшкодування не відповідає усталеній судовій практиці судів першої та апеляційної інстанцій.
Також, відповідач зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме, судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні не зазначено, що 10 травня 2024 року відповідач подав заяву до суду про витребування доказів, де просив, витребувати у позивача довідку, видану банківською установою про наявність у нього банківського рахунку. Зазначене клопотання судом першої інстанції не розглянуто. 
Відзиви на апеляційні скарги не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" – адвоката Савельєву Тамару Джанібеківну, яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача, просила її задовольнити, заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 , у період часу з 25.05.1999 року по 22.07.2021 року, працював за різними професіями та спеціальностями на Приватному акціонерному товаристві "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат", тобто, перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами.
18 січня 2022 року на підприємстві Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" було проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань позивача, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за відповідно формою.
В пункті 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 січня 2022 року, відносно хворого ОСОБА_1 , зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи дробильником технологічної служби дробильної фабрики з 01.10.2001 року по 08.09.2020 року, ОСОБА_1 виконував роботи з керування, обслуговування дробарок та іншого гірничозбагачувального устаткування при збагаченні та транспортуванні гірничої маси, брав участь в роботах з ремонту, монтажу, демонтажу гірничозбагачувального устаткування.
Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 січня 2022 року, відносно хворого  ОСОБА_1 , причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є пил, переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фібро генної дії з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксину (SiO2) від 10% до 70 % в повітрі робочої зони в 3,0 раз перевищує ГДК (6,05 мг/м 3 при ГДК 2,0 мг/ м 3 , згідно ГОСТ 12.1.005 – 88 «Общие санитарно – гигиенические требования к воздуху рабочей зоны); Шум : еквівалентний рівень шуму на 8 дБА перевищує гранично – допустимий рівень (88 дБА при ГДР 80 дБА, згідно ДСН 3.3.6.037-9 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку).
Внаслідок недосконалості технології збагачування руди, мавших місце порушень роботи систем вентиляції та режимів експлуатації гірничозбагачуваного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та шуму, рівень якого перевищував нормативний. підставою для встановлення професійного захворювання послужив також профмаршрут: 25.05.1999 рік – 01.10.2001 рік – ВАТ «ЦЗГК» дробильна фабрика, електрогазозварник.
Згідно Довідки огляду МСЕК від 11 квітня 2024 року позивачу ОСОБА_1 , встановлено 55% стійкої втрати професійної працездатності, безстроково та встановлена третя група інвалідності. Визначено потреби у лікуванні лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Протипоказана важка фізична праця, в умовах пилу та шуму.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.        
Оскільки позивачу висновком МСЕК встановлено з 25 березня 2024 року безстроково 55 % втрати професійної працездатності, та третю групу інвалідності, тобто, встановлено наявність пошкодження його здоров`я на виробництві, що надало позивачу право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 січня 2022 року, відносно хворого  ОСОБА_1 , причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є пил, переважно фібро генної дії: концентрація пилу переважно фібро генної дії з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксину (SiO2) від 10% до 70 % в повітрі робочої зони в 3,0 раз перевищує ГДК (6,05 мг/м 3 при ГДК 2,0 мг/ м 3 , згідно ГОСТ 12.1.005 – 88 «Общие санитарно – гигиенические требования к воздуху рабочей зоны); Шум : еквівалентний рівень шуму на 8 дБА перевищує гранично – допустимий рівень (88 дБА при ГДР 80 дБА, згідно ДСН 3.3.6.037-9 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку).
Отже, роботодавець Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат", під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Таким чином, судом вірно встановлено порушення Приватним акціонерним товариством "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 360 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідністю додаткових зусиль для організації свого життя, неможливістю відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності, із встановленням інвалідності третьої групи безстроково. 
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 55% та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписним епікризом, що міститься в матеріалах справи, в якому зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. 
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг, як позивача ОСОБА_1 , так і відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат" щодо невідповідністі рішення суду першої інстанції сталій судові практиці судів першої та апеляційної інстанції в аналогічних справах, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі – Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. 
       Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що, за рішенням суду, спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не розглянув по суті клопотання про витребування доказів, колегією суддів не приймаються, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення спору по суті та докази, які відповідач просив витребувати суд, стосуються порядку виконання рішення суду.
Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат"- залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
       Повне судове рішення складено 30 липня 2024 року.

Головуючий: 

Судді: