УХВАЛА
 
23 липня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 226/722/24
 
провадження № 61-9720ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Сакуном Віталієм Анатолійовичем, на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом                                               до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське»                                         (далі - ТОВ «Краснолиманське») про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
 
Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 26 березня 
2024 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадженняу справів частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку                             з порушенням строків їх виплати.
Відкрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року залишено без змін.
 
У липні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Скакуном В. А., ухвалу Димитровського міського суду Донецької області 
від 26 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 18 червня 2024 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє                               у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
 
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
 
При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин), позивач просить про захист свого права.
 
За змістом ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного                         з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17 січня 2024 року (справа № 226/2182/23) стягнуто                                    з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 36 753,27 грн.
 
Так, у рішенні Димитровського міського суду Донецької області від 17 січня                        2024 року судом встановлено, що розмір компенсації становив 42 389,97 грн, проте судом було стягнуто суму, яка була обрахована позивачем, у межах заявлених позовних вимог, тобто 36 753,27 грн. Різниця між сумами, яку обрахував позивач             та яку встановив суд, становить 5 636,70 грн.
 
Звертаючись до суду зі вказаним позовом, ОСОБА_1 просить стягнути                          з ТОВ «Краснолиманське» на свою користь компенсацію втрати частини доходів                  у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 5 636,70 грн, яка є різницею між сумою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, яку позивач просив стягнути з відповідача у раніше поданому ним позові (а саме 36 753,27 грн.) та сумою компенсації втрати частини доходів у зв`язку                          з порушенням строків їх виплати, яка була встановлена судом у рішенні Димитровського міського суду Донецької області від 17 січня 2024 року                                        (а саме 42 389,97 грн.). Також ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суди попередніх інстанцій виходили із того, що з відповідача вже була стягнута зазначена компенсація, тобто заявлені вимоги вже були предметом судового розгляду, відповідне судове рішення набрало законної сили,                                         що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до                  пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
 
Зазначені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи щодо різного предмету спору, колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими, оскільки предмет позову той самий - стягнення компенсації, а зміна суми не є предметом позову,                     а є об`єктом вимог.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали  (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                                         частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                     у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження                (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову                          у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішення та касаційної скарги, вона                             є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника                                    з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Сакуном Віталієм Анатолійовичем, на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду               від 18 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник