РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 серпня 2024 року 
м. Рівне
Справа № 559/4259/23
Провадження № 22-ц/4815/763/24
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника та відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 216000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, 44000 грн. відшкодування моральної шкоди та 30000 грн. витрат на правову допомогу. 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05.09.2021 р. на АД М06 "Київ-Чоп" відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів "DAF FX 105.460", р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , "Mercedes Benz Sprinter 313 CDI", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , "AUDI А6", р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 (її дочка) від отриманих тілесних ушкоджень загинула.
За фактом вчинення ДТП, відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Станом на дату звернення до суду досудове розслідування триває.
Зазначила, що станом на час заподіяння шкоди, цивільна відповідальність водія автомобіля марки "Mercedes Benz Sprinter 313 CDI" застрахована у ПАТ "Страхова група "ТАС" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Посилаючись на вказані обставини, вона, як мати загиблої, звернулася до суду за захистом своїх прав та прав неповнолітнього сина загиблої, над яким вона має опіку, оскільки внаслідок втрати доньки та матері їм спричинена моральна шкода. Крім того, син загиблої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітнім, перебував на її утриманні, тому має право на отримання страхового відшкодування, спричиненого втратою годувальника одноразовим платежем в сумі 216000 грн..
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 216000 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.
Стягнуто з ПАТ "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 29333,33 грн. моральної шкоди, завданої смертю потерпілого.
Не погодившись із зазначеним рішенням, представник Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС", посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач в порушення ст. 33-1 та ст. 35 Закону № 1961-IV не надав страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, також не надала доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, тобто вироку суду по кримінальному провадженню №1202118104000031. На переконання апелянта, суд попередньої інстанції безпідставно, необґрунтовано та всупереч нормам матеріального і процесуального права не взяв до уваги доводи ПАТ "СГ "ТАС" про неможливість прийняття рішення по справі до моменту набрання законної сили рішення в кримінальному провадженні. Вважає, що позивачем не доведений причинний зв`язок з діями водія застрахованого ТЗ та смертю потерпілого.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 05.09.2021 р. близько 21:12 год. на а/д Київ-Чоп 383 км + 13 м в с. Тараканів, Дубенського району, Рівненської області, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля "AUDI А6", р.н. НОМЕР_3 (Республіка Німеччина), вантажного автомобіля "DAF FX 105.460", р.н. НОМЕР_1 (Російська Федерація) та "Mercedes Benz Sprinter 313 CDI", р.н. НОМЕР_2 , внаслідок чого пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження та 06.09.2021 р. від отриманих тілесних ушкоджень померла.
За даним фактом 05.09.2021 р. у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №12021181040000316 з правової кваліфікацією ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування (а.с. 22).
Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія "Mercedes Benz Sprinter 313 CDI", р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, застрахована у ПАТ "Страхова група "ТАС" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР9278683, який діяв на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, станом на 05.09.2021 року (а.с. 27).
На звернення позивачки до ПАТ " Страхова група "ТАС" з заявою про виплату страхового відшкодування, остання листом №1500 від 18.10.2021 р. повідомила позивачку, що страхове товариство призупиняє розгляд справи про виплату страхового відшкодування до завершення кримінального провадження, порушеного за наслідками ДТП, та набрання законної сили вироком суду (а.с. 128).
Суд правильно встановив, що з копії свідоцтва про народження серії № НОМЕР_4 від 17.02.1990 р. вбачається, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю є ОСОБА_1 (позивач у справі), батько - ОСОБА_6 (а.с. 25). 
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 12.05.2011 р. вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26).
Відповідно до довідки Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 02-205 від 14.09.2021 р., на дату ДТП, яка сталася 05.09.2021 р. до складу сім`ї померлої ОСОБА_2 входили: мати ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).
Отже, з наданих позивачами до справи копій документів вбачається, що померла ОСОБА_2 є дочкою позивачки ОСОБА_1 і матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , а тому мають право на отримання від страховика страхового відшкодування у зв`язку з смертю ОСОБА_2 .
На час вирішення справи місцевим судом кримінальне провадження перебувало на досудовому розслідуванні.
Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, заподіяною смертю ОСОБА_7 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в зв`язку з чим задовольнив позов.
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ч.3 ст. 27 цього Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, що є джерелом підвищеної небезпеки.
На володільця джерела підвищеної небезпеки покладається відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди покладається на відповідача, як на страховика.
Тобто особа, яка завдала шкоди у зв`язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Пунктом 22.1. ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 27.2 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до п. 27.3 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Матеріалами цивільної справи стверджується, що цивільно-правова відповідальність у зв`язку з експлуатацією автомобіля "MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI", номерний знак НОМЕР_2 , на дату виникнення ДТП була застрахована у ПАТ "СГ "ТАС". Цей факт не заперечується і самим відповідачем.
Між тим, обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у виді шкоди, заподіяної смертю потерпілого, страховиком доведено не було.
За загальними нормами відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст. 1167,1187 ЦК України).
Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Згідно з абз. п`ятим пункту 36.2. ст. 36 Закону, протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Однак в порушення наведених правових норм страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій, передбачених ст. 34 Закону, і, не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно із ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені представником члена сім`ї загиблої вимоги про відшкодування шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Як обґрунтовано страховиком, питання не вирішено у визначений Законом спосіб через відсутність на час розгляду у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінального провадження.
Тому доводи відповідача з приводу відсутності підстав щодо прийняття рішення про здійснення страхової виплати колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтями 5 і 6 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої виникають зобов`язання особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Оскільки наведеним матеріальним законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика, потерпілої особи, а у разі настання її смерті,- права та обов`язки членів її сім`ї; страховик в особі відповідача у справі після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду діяв неправомірно, чим фактично позбавив позивача права на отримання такої страхової виплати.
Тому доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду попередньої інстанції, неправильного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.
Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги також положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Боймиструк С.В.

                                                                               Гордійчук С.О.

                                                                               Шимків С.С.