ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 вересня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/5661/23
Головуючий у першій інстанції – Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/936/24, № 22-ц/4823/935/24, № 22-ц/4823/937/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В., 
суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 травня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 21 травня 2024 року та ухвалу цього суду від 21 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

                                      У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідачки на його користь 56 545 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, 30 000 грн моральної шкоди, а також понесені судові витрати.
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що 09 лютого 2023 року у квартирі АДРЕСА_1 , власницею якої є ОСОБА_2 , відбулася пожежа, яку ліквідовано пожежною частиною м. Прилуки. Причиною виникнення пожежі стало коротке замикання електромережі, яке відбулося внаслідок порушення правил пожежної безпеки власницею квартири АДРЕСА_1 (з її слів вона залишила без нагляду ввімкнутий зарядний пристрій для акумуляторів, в результаті чого акумулятори могли перегрітись та відбулося коротке замикання електромережі). Актом від 14 лютого 2023 року підтверджено, що внаслідок залиття водою при гасінні пожежі у квартирі АДРЕСА_1 було пошкоджено приміщення квартири АДРЕСА_2 вказаного будинку, що розташована поверхом нижче, власником якої являється позивач. Розмір збитку, завданого квартирі ОСОБА_1 , становить 53 545 грн. Позивач звертався до ОСОБА_2 з пропозицією добровільно відшкодувати завдані збитки, але отримав відмову. ОСОБА_1 зазначив, що діями ОСОБА_2 йому завдано моральну шкоду, яка полягала у негативних емоціях та переживаннях внаслідок пошкодження майна, що порушило звичний спосіб  життя  його та його родини, зумовило тимчасовий переїзд до родичів поки ліквідували наслідки залиття квартири водою.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
03 травня 2024 року представник ОСОБА_2 – адвокат Карпенко В.К. звернувся з заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачених витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 15 000 грн.
06 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням йому правничої допомоги.
Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з отриманням правничої допомоги адвоката, у розмірі 15 000 грн.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті додаткового рішення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду року та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 56 545 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і 30 000 грн моральної шкоди. Просить скасувати додаткове рішення від 21 травня 2014 року та ухвалу суду від 21 травня 2024 року та вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в суді першої інстанції у розмірі 15 000 грн та в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував показання співробітників ДСНС ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підтвердили факт пожежі, а також  те, що причиною пожежі стало коротке замикання електромережі, яке відбулося внаслідок порушення правил пожежної безпеки власницею квартири АДРЕСА_1 . Указані покази разом з наданими позивачем актом про пожежу від 09 лютого 2023 року та звітом про причину виникнення пожежі від 09 лютого 2023 року підтверджують, що відповідачка не забезпечила пожежну безпеку власної квартири, внаслідок чого сталася пожежа, гасіння якої призвело до завдання шкоди квартирі позивача.
Наголошує на тому, що поза увагою суду залишилось те, що саме на відповідачку покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, проте ОСОБА_2 не доведено, що пожежа виникла з інших, ніж коротке замикання електромережі в її квартирі, причин, тобто наявна  вина відповідачки у завданій позивачу шкоді.
Скаржник указує на те, що, помилково відмовивши у відшкодуванні майнової та моральної шкоди, суд дійшов хибного висновку про необхідність стягнення з нього на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з отриманням правничої допомоги адвоката у розмірі 15 000 грн, та помилково відмовив в ухваленні додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на його користь.
У наданому відзиві представник ОСОБА_2 – адвокат Карпенко В.К., заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Доводи відзиву зводяться до того, що причиною пожежі стало коротке замикання електромережі, про що зазначено у звіті про пожежу від 09 лютого 2023 року, тобто причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та залиттям квартири відсутній. 
Зазначає, що залиття квартири ОСОБА_1 відбулося через дії працівників ДСНС, які гасили пожежу водою. Доказів підтвердження виникнення пожежі внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 позивачем не надано. У матеріалах справи відсутні фактичні дані щодо  причин виникнення пожежі внаслідок загоряння електропроводки в квартирі відповідачки. 
Вважає, що позивач не довів поза розумними сумнівами причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та залиттям квартири, а міркування інспектора ВЗНС Прилуцького РУ ГУ ДСНС України про включення зарядних пристроїв відповідачкою, як ймовірної причини пожежі, є припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Оскаржувані судові рішення таким вимогам не відповідають.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що неможливо достовірно встановити, що саме прилад, залишений на зарядці, був причиною виникнення пожежі, отже дії відповідачки не були неправомірними, та відповідно її вина у заподіянні шкоди позивачу не встановлена.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції послався на те, що судове рішення винесено не на користь позивача, а отже, ОСОБА_2 має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, оскільки вартість і обсяг наданих послуг адвоката підтверджено наданими доказами.
Постановляючи ухвалу про відмову ОСОБА_1 в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 15 000 грн, суд першої інстанції виходив із безпідставності заявлених вимог, указавши, що судове рішення ухвалено не на користь позивача.
Колегія суддів не може погодитись з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам законодавства, що регулюють спірні відносини.
У справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , а власником квартири АДРЕСА_4 у цьому самому будинку є ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами.
Актом про пожежу підтверджено, що 09 лютого 2023 року у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , сталася пожежа, яка ліквідована працівниками 1 відділення 17 ДПЗЧ ( АДРЕСА_5 ), пожежею знищено речі домашнього вжитку, облицювання стін і стелі на площі 60 м кв, а також пошкоджено речі домашнього вжитку, облицювання стін та сталі на площі 10 кв м. Місцем виникнення пожежі визначено житлову кімнату (а.с. 7). 
09 лютого 2023 року провідним інспектором відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Прилуцького районного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, капітаном служби цивільного захисту ОСОБА_3 по факту пожежі здійснено виїзд на місце пожежі та складено звіт про причину виникнення пожежі, за висновком якого ймовірною причиною пожежі, яка сталася 09 лютого 2023 року в квартирі АДРЕСА_6 , стало коротке замикання електромережі (а.с. 8).
У звіті про причину виникнення пожежі зазначено, що з самого початку було припущено 3 версії виникнення пожежі: 1) підпал; 2) порушення правил пожежної безпеки при експлуатації побутових газових приладів; 3) коротке замикання електромережі. Першою відпрацьовувалась версія виникнення горіння внаслідок підпалу, але подальшою перевіркою було встановлено, що квартира була зачинена на замок, пожежно-рятувальні підрозділи з допомогою ручного інструменту відкрили двері для початку гасіння пожежі. Вищевикладене виключає можливість виникнення пожежі по причині підпалу. Версія виникнення пожежі в результаті порушення правил пожежної безпеки при експлуатації побутових газових приладів також була відхилена, як безпідставна у зв`язку з тим, що поблизу місця виникнення пожежі відсутні газові прилади, а саме господарка на момент виникнення пожежі перебувала на роботі. Зі слів власниці, ідучи з дому, вона залишила ввімкнутий зарядний пристрій для акумуляторів, залишивши пристрій без нагляду, власниця порушила правила пожежної безпеки, в результаті чого акумулятори могли перегрітись та відбулось коротке замикання електромережі.
14 лютого 2023 року комісією у складі: слюсарів-сантехніків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 – представників ТОВ «Комфортні послуги-2», яке відповідно до договору від 30 квітня 2021 року за № 4-117 здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_7 , а також власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 складено акт про ушкодження, які виявлено у приміщенні квартири АДРЕСА_2 внаслідок залиття водою при гасінні пожежі у квартирі АДРЕСА_4 , яка сталася 09 лютого 2023 року (а.с. 9).
На день обстеження комісія встановила, що трикімнатна квартира розташована на четвертому поверсі будинку. Над квартирою розташована квартира АДРЕСА_4 . При обстеженні коридору квартири, кладової кімнати, залу встановлено, що стелі і стіни вказаних приміщень залиті водою, на них наявні водяні плями, з них відклеїлися та відпали шпалери, підлогове покриття приміщень деформувалося (здулося) від залиття водою. Електропроводка вказаних приміщень залита водою, в світильниках та люстрі освітлення наявна вода. При обстеженні кухні встановлено, що стеля і суміжна з залом стіна залиті водою, на них наявні водяні плями, з них відклеїлися шпалери. Електропроводка, яка прокладена по стелі і вказаній стіні, залита водою, в місцях прокладання електричних кабелів наявні водяні плями. У результаті обстеження мереж холодного водопостачання, гарячого водопостачання та водовідведення поривів чи аварійних ділянок не було виявлено.
За висновком звіту ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» про оцінку, розмір збитку, завданого житловій квартирі, загальною площею 60,0 кв м, розташованій за адресою: АДРЕСА_8 , внаслідок залиття, станом на 09 жовтня 2023 року, складає 53 545 грн (а.с. 10-19).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частинами 4, 5 ст. 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. 
Частиною 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово - будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційним судом установлено, що 09 лютого 2023 року пожежа виникла у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , яка, як власник, несе відповідальність за пожежну безпеку у жилому приміщенні її квартири.
Саме власник несе повну відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки.
Факт пожежі в належній ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_4 підтверджено актом про пожежу від 09 лютого 2023 року, а причина пожежі у квартирі відповідачки та залиття квартири позивача – звітом про причину виникнення пожежі від 09 лютого 2023 року, актом про обстеження квартири АДРЕСА_3 від 14 лютого 2023 року.
Наведені обставини відповідачкою належними доказами не спростовано.
Унаслідок пожежі позивачу завдано збитків в розмірі 53 545 грн, що підтверджується звітом ТОВ «Експертна оцінка майнових прав» про оцінку розміру збитку, завданого житловій квартирі, загальною площею 60,0 кв м, розташованій за адресою: АДРЕСА_8 , внаслідок залиття.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мала б спростувати саме відповідачка, проте наведеного ОСОБА_2 не зроблено.
Доводи сторони відповідача про те, що причиною пожежі було коротке замикання електромережі, а отже причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та залиттям квартири позивача відсутній, апеляційний суд відхиляє. Так, звітом про причину виникнення пожежі від 09 лютого 2023 року, актом про обстеження квартири АДРЕСА_3 від 14 лютого 2023 року підтверджено, що внаслідок залиття водою при гасінні пожежі у квартирі АДРЕСА_4 , яка сталася 09 лютого 2023 року, ОСОБА_1 зазнав збитків. Зі слів ОСОБА_2 , які відображено у звіті про причину виникнення пожежі, ідучи з дому відповідачка залишила ввімкнутий зарядний пристрій для акумуляторів, залишивши його без нагляду, що свідчить про порушення нею правил пожежної безпеки. 
Стверджуючи, що міркування інспектора ВЗНС Прилуцького РУ ГУ ДСНС України про включення зарядних пристроїв відповідачкою, як ймовірної причини пожежі, є припущенням, ОСОБА_2 не скористалась правом надати докази на підтвердження інших, ніж зазначено інспектором, причин пожежі. Зокрема, таким доказом міг би бути експертний висновок щодо причин виникнення пожежі, проте його або інших висновків компетентних органів щодо причин пожежі, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. ОСОБА_2 , як власник квартири АДРЕСА_1 , зобов`язана належно виконувати обов`язок щодо забезпечення збереження майна, яке перебуває у її власності, тобто саме власник несе повну відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки. Протиправною поведінкою відповідачки є недотримання правил пожежної безпеки у належній їй квартирі. Причинний зв`язок між поведінкою ОСОБА_2 та спричиненою позивачу шкодою полягає у тому, що саме внаслідок недотримання відповідачкою правил пожежної безпеки сталося коротке замикання електромережі і відбулася пожежа, якою спричинено майнову (матеріальну) шкоду майну позивача.
З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 зазнав збитків внаслідок залиття квартири при гасінні пожежі у квартирі АДРЕСА_4 (поверхом вище) з вини ОСОБА_2 , що підтверджується належними і допустимими доказами, між збитками позивача і недбалістю відповідачки щодо дотримання правил пожежної безпеки наявний причинний зв`язок, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди є обґрунтованими і підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача 53 545 грн та 3 000 грн витрат на проведення звіту про оцінку розміру збитків, а всього 56 545 грн.
Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
З урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи щодо складу цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, у тому числі й моральної, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість таких вимог позивача.
При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, апеляційний суд враховує доводи позову, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди (із заявлених 30 000 грн).
Беручи до уваги наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Оскільки додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2024 року є невід`ємною частиною рішення цього суду від 02 травня 2024 року, яке апеляційний суд скасовує, то підлягає скасуванню і додаткове рішення від 21 травня 2024 року. 
У зв`язку із скасуванням рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 травня 2024 року слід скасувати також ухвалу цього суду від 21 травня 2024 року про відмову ОСОБА_1 в ухваленні додаткового рішення.
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).
Звернувшись з цим позовом, ОСОБА_1 сплатив 1 073,60 грн (а.с. 1) судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 82,66%, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до задоволених вимог, а саме: з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 887,43 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.
Звернувшись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 сплатив 1 610,40 грн. У зв`язку з частковим задоволенням його скарги пропорційно розміру задоволених вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід  стягнути 1 331,15 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням йому правничої допомоги у суді першої інстанції у сумі 15 000 грн, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснював адвокат Коваленко О.Ю. на підставі укладеного між ними договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 жовтня 2023 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1073338 (а.с. 43, 65).
За умовами п. 1.1 укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Коваленком О.Ю. договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 жовтня 2023 року замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати правничу (правову) допомогу з приводу надання правового аналізу по спірним питанням, правової консультації, роз`яснення клієнтові його процесуальні права і обов`язки з приводу звернення до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, а також під час підготовки та складання позовної заяви та процесуальних документів, та представництва і захисту інтересів замовника в суді під час судового розгляду. 
Пунктами 5.2, 5.6 указаного договору передбачено, що факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. Оплата правничої допомоги виконавця, передбаченої п. 2.1 договору, здійснюється замовником на протязі 10 днів після набрання рішення законної сили.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено.
Актом здачі-прийняття послуг з надання правничої допомоги, складеним 02 травня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Коваленком О.Ю., підтверджено, що замовником прийнято без зауважень та заперечень наступну правничу допомогу (а.с. 66):
-  вивчення документів, які стосуються спірних питань та проведення правового аналізу щодо можливості відшкодувати заподіяти замовнику шкоду; надання усної консультації та роз`яснення процесуальних прав замовника; складання та подання до суду позовної заяви про відшкодування шкоди – вартістю 5 000 грн;
-  представництво інтересів замовника в Прилуцькому міськрайонному суді при розгляді цивільної справи № 742/5661/23 про відшкодування шкоди: участь у судових засіданнях 26 грудня 2023 року, 16 квітня 2024 року, 02 травня 2024 року – вартістю 10 000 грн.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надані докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді першої інстанції.
Апеляційний суд вважає, що пропорційно до розміру задоволених вимог і відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає 12 399 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
Вирішуючи заяву представника ОСОБА_2 – адвоката Карпенка В.К. про стягнення з позивача на користь відповідачки сплачені витрати на правничу допомогу у сумі 15 000 грн, колегія суддів виходить з такого.
Представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції здійснював адвокат Карпенко В.К. на підставі договору про надання правової допомоги № 710-Д від 11 січня 2024 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 11 січня 2024 року серії СВ № 1057180 (а.с. 57, 59).
На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надано акт про надання послуг адвокатом згідно з договором про надання правової допомоги № 710-Ц від 11 січня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 08 лютого 2024 року про сплату ОСОБА_2 2 000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 10 від 19 квітня 2024 року про сплату 10 000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 15 від 02 травня 2024 року (а.с. 60–61).
Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та частково задовольняє вимоги ОСОБА_1 , тобто судове рішення ухвалено на користь позивача, відсутні правові підстави для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн.
Вирішуючи питання про відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зважає на таке.
У суді апеляційної інстанції представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат Коваленко О.Ю. на підставі укладеної між ними додаткової угоди № 1 від 19 травня 2021 року до договору № 04 про надання правової допомоги від 17 травня 2021 року (т. 2 а.с. 226).
Пунктами 5.2, 5.6 укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Коваленком О.Ю. договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 жовтня 2023 року передбачено, що факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. Оплата правничої допомоги виконавця, передбаченої п. 2.1 договору, здійснюється замовником на протязі 10 днів після набрання рішення законної сили.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено.
Актом здачі-прийняття послуг з надання правничої допомоги, складеним 02 травня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Коваленком О.Ю., визначено, що замовником прийнято без зауважень та заперечень наступну правничу допомогу (а.с. 99):
-  надання усної консультації, складання та подання до суду апеляційної скарги на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 02 травня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 21 травня 2024 року та ухвалу цього суду від 21 травня 2024 року – вартістю 5 000 грн;
-  представництво інтересів замовника в Чернігівському апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги у цивільній справі № 742/5661/23 – вартістю 10 000 грн.
Колегія суддів вважає, що витрати на представництво адвокатом  інтересів Доліщука І.О. в Чернігівському апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги вартістю 10 000 грн не підлягають відшкодуванню, оскільки справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами без повідомлення учасників справи.
Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги факт отримання позивачем юридичних послуг, а також пропорційність відшкодування особі судових витрат відповідно до задоволених вимог, колегія суддів вважає за необхідне відшкодувати ОСОБА_1 4 133 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 травня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 21 травня 2024 року та ухвалу цього суду від 21 травня 2024 року – скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 56 545 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 218 (дві тисячі двісті вісімнадцять) грн 58 коп. судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 532 (шістнадцять тисяч п`ятсот тридцять дві) грн, понесених витрат на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                       Н.В. Шитченко

Судді:                                                                                Н.В. Висоцька

                                                                                          О.І. Онищенко