ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22081/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 липня 2024 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                    - Заїки М.М.,
суддів                    - Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,
при секретарі                    - Малій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1   (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бюро економічної безпеки України    (далі - відповідач, БЕБ), у якому просила суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 06.10.2022 № 270 «Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду»;
- визнати незаконним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від    11.11.2022 № 528-к «Про звільнення ОСОБА_1»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу тестування та службової кар`єри Департаменту персоналу Бюро економічної безпеки України;
- стягнути з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.  
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2024  відмовлено у задоволенні позову.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство містить чітку заборону переведення працівників призначених без конкурсного відбору на інші посади державної служби. Відповідно, якщо переведення обмежене дією режиму воєнного стану, вивчення переважних прав нівелюється прямою забороною вказаного вище закону про неможливість переведення.  
Крім того, відповідачем було дотримано 30 денного терміну за ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), адже позивача 14.10.2022 було попереджено про наступне звільнення із займаної посади, у зв`язку з ліквідацією Департаменту персоналу, з чим позивач ознайомилась під особистий підпис 14.10.2022, а звільнено позивача було 14.11.2022.  
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 скасувати, прийняти нове рішення про  задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуваний наказ про внесення змін до структури центрального апарату БЕБ особливого періоду та подальше звільнення є незаконним. 
Так, судом застосовано не актуальні норми ч. 3 ст. 87  Закону №  889-VIII
У штатному розписі взагалі не відбувалося скорочення штатного розпису, а по факту відбулось формальне перейменування посад. З наказу про звільнення позивача, неможливо встановити конкретної підстави звільнення, наявна лише вказівка на назви законів та нормативних актів, при цьому, у даному переліку відсутнє будь-яке посилання на самі норми, якими б керувався директор Бюро економічної безпеки України приймаючи дані накази. Відтак, у даному випадку, мало місце лише розформування колишнього департаменту зі зміною його назви, при цьому, не вбачається будь-якої ліквідації чи реорганізації державного органу зі зменшенням штату державних службовців.
Також відповідачем не  дотримано вимог законодавства щодо процедури звільнення позивача з посади. Відповідачем не було перевірено та враховано наявності у позивача переважного права на залишення на роботі, та не було запропоновано наявних вакансій за аналогічними посадами. 
Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 24.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного  рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що виходячи зі змісту наказу БЕБ від 06.10.2022 № 270, в Департаменті персоналу  зі штатною чисельністю 28 одиниць рахувалось 4 структурні підрозділи (відділи)  та вказаним наказом їх було виведено зі штатного розпису, натомість утворено  Управління персоналу зі штатною чисельністю вже 25 одиниць та введено до  штатного розпису 3 структурні підрозділи (відділи), що свідчить про скорочення  посад та штатної чисельності в такому підрозділі.  Отже, вказані зміни  стали підставою для її  попередження про скорочення займаної посади, що підтверджує зміни у штатному  розписі в БЕБ, а сам же апелянт не спростовує, що її посада була скорочена.  Таким чином, помилковими є висновки апелянта, що відбулась лише формальна  зміна структурного підрозділу.
Враховуючи, що  позивач була призначена на посаду без конкурсного відбору у період дії воєнного  стану, переведення її на іншу посаду не могло бути реалізовано у зв`язку з дією на  території України правового режиму воєнного стану.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2024 справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд вимоги останньої задовольнити повністю. 
Представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено,  що ОСОБА_1 відповідно до наказу Бюро економічної безпеки України від 15.06.2022 № 147-к призначено на посаду головного спеціаліста відділу тестування та службової кар`єри Департаменту персоналу бюро економічної безпеки України, без конкурсного відбору з 16 червня 2022 до дня призначення на цю посаду переможця конкурсного відбору, але на строк не більше 12 (дванадцяти) місяців з дня припинення чи скасування - воєнного стану, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису у розмірі 30900 грн, зі збереженням раніше присвоєного 6 (шостого) рангу державного службовця та встановленням випробування строком шість місяців.
Наказом Бюро економічної безпеки України № 270 від 06.10.2022 «Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду», директор Бюро наказав: 1. Ліквідувати в структурі центрального апарату Бюро економічної безпеки України Департамент персоналу чисельністю 28 штатних одиниць; 2. Утворити в структурі центрального апарату Бюро економічної безпеки України Управління персоналу чисельністю 23 штатні одиниці у складі: керівник Управління персоналу - 1 штатна одиниця;  відділ проходження служби особами, які мають спеціальні звання - 8 штатних одиниць; відділ проходження державної служби - 7 штатних одиниць; відділ організації підбору кадрів та професійного навчання - 7 штатних одиниць; 3. Збільшити чисельність Управління міжнародного співробітництва на 5 штатних одиниць, а саме: відділ протоколу та міжнародної взаємодії Директора - на 3 штатні одиниці; відділ багатостороннього співробітництва та міжнародних угод - на 2 штатні одиниці; 4. Затвердити Зміни до структури Бюро економічної безпеки України особливого періоду, затвердженої наказом Бюро економічної безпеки України від 15 червня 2022 року № 109 (зі змінами), шо додаються; 5. Фінансовому управлінню внести зміни до Штатного розпису центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік, затвердженого наказом Бюро економічної безпеки України від 15 червня 2022 року № 110 (зі змінами); 6. Департаменту персоналу після введення в дію змін до Штатного розпису центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду здійснити організаційні заходи відповідно до законодавства; 7. Контроль за виконанням цього наказу залишаю за собою.
На підставі вказаного наказу  директором Бюро економічної безпеки України було винесено наказ від 06.10.2022 № 273 «Про введення в дію Переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік», яким встановлено введення в дію з 06.10.2022 перелік змін у штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік, затвердженого Директором БЕБ Вадимом Мельником 15.06.2022 та введеним в дію з 15.06.2022 зі змінами, затвердженими наказом БЕБ від 12.07.2022 № 140 «Про введення в дію переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік».
Згідно листа Бюро економічної безпеки України від 14.10.2022 № 1/13/0/12979-22, ОСОБА_1 попереджено про ліквідацію Департаменту персоналу та скорочення посади головного спеціаліста відділу тестування та службової кар`єри, яку позивач обіймає.
Надалі, наказом Бюро економічної безпеки України від 11.11.2022 № 528-к, ОСОБА_1 було звільнено з 14.11.2022 із займаної нею посади головного спеціаліста відділу тестування та службової кар`єри Департаменту персоналу, відповідно до пункту 1 частини перпюї статті 87 Закону України «Про державну службу» на підставі наказів БЕБ від 06.10.2022 № 270 «Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду», від 06.10.2022 № 273 «Про введення в дію Переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік», листа погодження Міністра Кабінету Міністрів України, персональне попередження про наступне звільнення від 14.10.2022 № 1/13/0/12979-22 з відміткою про ознайомлення та отримання попередження 14.10.2022.
Позивач не погодилась із вказаними наказами, вважає своє звільнення незаконним, а тому звернулась до суду із вказаним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  чинне законодавство містить чітку заборону переведення працівників призначених без конкурсного відбору на інші посади державної служби. Відповідно, якщо переведення обмежене дією режиму воєнного стану, вивчення переважних прав нівелюється прямою забороною вказаного вище закону про неможливість переведення. Відповідачем дотримано порядку звільнення позивача.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, 
України №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Згідно із ч.3 ст.87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Згідно ч.2 ст.49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Частиною 6 вказаної статті встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України №889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 №86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Таким чином, процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, а так само і на момент видання оскаржуваного наказу в цій справі врегульована нормами Закону №889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами №117-IX та №440-IX), що виключає застосування до спірних правовідносин КЗпП України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09.06.2022 у справі №380/3269/20, від 28.07.2022 у справах №140/6353/20, №380/3613/20, №380/3645/20, №380/3655/20, від 03.08.2022 у справі №380/3764/20.
За ініціативою суб`єкта призначення відповідно до ч.1 ст.87 Закону №889-VIII однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Наведене свідчить, насамперед, про можливість у суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу з будь-яким державним службовцем.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №420/3541/20.
Стосовно посилання позивача на те, що у відповідача не відбулись зміни в організації виробництва і праці, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі №519/160/16-ц (провадження №61-312св17), від 06.02.2018 у справі №696/985/15-ц (провадження №61-1214св18), від 12.06.2019 у справі №297/868/18 (провадження №61-393св19), від 28.04.2021 у справі №373/2133/17 (провадження №61-8393св20) зазначив, що право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.
Як роз`яснив Верховний Суд України у п.10 Постанови Пленуму від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», зміни в організації виробництва і праці - це раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо.
Рішення роботодавця про «зміни в організації виробництва і праці» може бути зумовлене різними причинами, зокрема, вдосконаленням, перепрофілюванням виробництва, зменшенням обсягу виробництва продукції (надання послуг), фінансовою неспроможністю, стратегією розвитку бізнесу, відповідно, це зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, необхідних для виконання роботи.
Відповідно до матеріалів справи, наказом Бюро економічної безпеки України від 06.10.2022 №270 були внесені зміни до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України, а саме вирішено ліквідувати Департамент персоналу чисельністю 28 штатних одиниць, утворити Управління персоналу чисельністю 23 штатні одиниці та збільшити чисельність Управління міжнародного співробітництва на 5 штатних одиниць.
У постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №519/160/16-ц від 06.02.2018 у справі №696/985/15-ц зазначено, що суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.
Згідно зі ст.13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04.02.1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.
Із врахуванням вищевикладених обставин суд зазначає, що внаслідок ліквідації Департаменту персоналу чисельністю 28 штатних одиниць, було вирішено утворити Управління персоналу чисельністю 23 штатні одиниці та збільшено чисельність Управління міжнародного співробітництва на 5 штатних одиниць.
Також, в контексті вказаного суд звертає увагу, що відповідно до п.4 ч.1 ст.17 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» Директор Бюро економічної безпеки України, зокрема, затверджує структуру центрального апарату.
З вказаного можна дійти висновку про наявність в такій ситуації дискреційних повноважень за Директором Бюро економічної безпеки України щодо визначення структури центрального апарату в цілому та його окремих самостійних підрозділів.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.01.2021 у справі №753/9240/18, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Бюро економічної безпеки України від 06.10.2022 №270 «Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України під час особливого періоду» та задоволення позовних вимог позивача в цій частині.
У зв`язку із військовою агресією російської федерації на території України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан.
Режим воєнного стану регламентовано Законом України «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон), який визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих ії місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Згідно ч.5 ст.10 Закону у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.
Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.
Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вказаний Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності. представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану»
На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених ст.43, 44 Конституції України.
У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Таким чином, в період дії воєнного стану обмежуються конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема, щодо можливості переведення державних службовців на інші посади державної служби, якщо такі службовці були призначені без конкурсного відбору в період дії воєнного стану.
Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Бюро економічної безпеки України від 15.06.2022 № 147-к призначено на посаду головного спеціаліста відділу тестування та службової кар`єри Департаменту персоналу бюро економічної безпеки України, без конкурсного відбору з 16 червня 2022 до дня призначення на цю посаду переможця конкурсного відбору, але на строк не більше 12 (дванадцяти) місяців з дня припинення чи скасування - воєнного стану.
З урахуванням викладених вище норм чинного законодавства та враховуючи, що позивач була призначена без конкурсного відбору у період дії воєнного стану, переведення на іншу посаду не могло бути реалізовано, у зв`язку з дією на території України правового режиму воєнного стану.
Відповідно до абз.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, враховуючи вищевикладене, ч.3 ст.87 Закону №889-VIII, яка визначає чітку послідовність дій роботодавця у разі переведення працівника та вивчення його переважних прав, не може бути застосована, оскільки суперечить положенням Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Закон України «Про правовий режим воєнного стану» містить заборону переведення працівників призначених без конкурсного відбору на інші посади державної служби. Відповідно, якщо переведення обмежене дією режиму воєнного стану, вивчення переважних прав нівелюється прямою заборону вказаного вище закону про неможливість переведення.
При цьому, відповідно до позиції Національного агентства України з питань державної служби, викладеній на офіційному веб-сайті у розділі «Відповіді на запитання, що надходили від служб управління персоналом щодо призначення осіб на посади державної служби під час воєнного стану» (питання 7 - чи можна перевести на іншу посаду державної служби державного службовця, призначеного відповідно до змін, передбачених Законом №259, тобто без конкурсу) вбачається, що оскільки ч.5 ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» містить імперативну заборону на переведення державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, призначених в період воєнного стану без конкурсів, то переведення таких осіб на будь-які інші посади державної служби або служби в органах місцевого самоврядування не допускається. При цьому, після відновлення конкурсів на посади державної служби, у разі визначення державного службовця, призначеного в період дії воєнного стану відповідно згаданих змін, переможцем конкурсу на посаду, яку він займає, або на іншу посаду державної служби, його необхідно буде звільнити і призначити без застосування інструменту переведення.
Таким чином, доводи позивача в цій частині суд вважає необґрунтованими, з огляду на урегульованість дій роботодавця у період дії воєнного стану під час застосування п.1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII.
Суд критично ставиться до посилання позивача на відсутність з боку відповідача пропозиції щодо рівнозначних посад, оскільки за змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 № 86р/з зазначено, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Згідно із до ч.3 ст.87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п.1 та 1-1 ч.1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Бюро економічної безпеки України «Про попередження про наступне звільнення» від 14.10.2022 позивача 14.10.2022 було попереджено про наступне звільнення з займаної посади, у зв`язку з ліквідацією Департаменту персоналу, з чим позивач ознайомилася під особистий підпис 14.10.2022 та отримала примірник такого попередження.
Позивача звільнено 14.11.2022, тому з дотриманням 30 денного терміну за ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність спірного наказу Бюро економічної безпеки України від 11.11.2022 № 528-к «Про звільнення ОСОБА_1».
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваних наказів.
Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, є похідними від вимог про скасування наказу звільнення зі служби, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.   
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З огляду на наведене апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам апеляційної скарги.   Суд зауважує, що не надання оцінки іншим доводам сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 48, 242-244, 250, 271, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
  
ПОСТАНОВИЛА:
  
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024  року - без змін.
  Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

               Головуючий суддя                                                                  М.М. Заїка

             Судді                                                                                                    О.В. Голяшкін 

                                                                                                                   Е.Ю. Швед