Ухвала
 
09 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 343/1920/21
провадження № 61-11711ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Долина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Долина» (далі - ТОВ «Нова Долина») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послугу з управління багатоквартирним будинком за період з 01 липня 2019 року до 30 вересня               2021 року в загальній сумі 3 414,83 грн, у тому числі 3 047,45 грн основного боргу,                   5 % річних у сумі 161,69 грн та інфляційні втрати в розмірі 205,69 грн.
 
Долинський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 10 серпня 2023 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Нова Долина» заборгованість за послугу з управління багатоквартирним будинком за період з 01 липня 2019 року до 30 вересня 2021 року в загальній сумі 3 414,83 грн, у тому числі 3 047,45 грн основного боргу, 5 % річних у сумі 161,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 205,69 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 22 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2023 року - без змін. 
 
15 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення повністю.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі                    № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                     01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028, 00 грн.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Ціна позову в цій справі становить 3 414,83 грн, що станом на 01 січня                     2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).
 
ОСОБА_1 в касаційній скарзі посилаючись виключно на свій майновий стан зазначає, що справа має для нього виняткове значення.
 
Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для відповідача, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
 
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.
 
Верховний Суд зауважує, що оцінка судом винятковості значення справи для учасника справи може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі. Сам по собі майновий стан заявника не може бути обґрунтуванням наявності обставин, на підставі яких можна зробити висновок про винятковість справи для заявника.
 
З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Аналіз судових рішень у справі та наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для заявника. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди заявника з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин.
 
Посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на те, що справу було розглянуто в суді апеляційної інстанції за його відсутності, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, є підставою касаційного оскарження судового рішення, передбаченою пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги та про зупинення виконання/дії оскаржуваних судових рішень. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Долина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним будинком.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                            Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов