ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року	Львів	Справа № 300/7542/23 пров. № А/857/4607/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                          Хобор Р.Б.,
суддів                                                                              Бруновської Н.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року, ухвалене суддею Могилою А.Б. у м. Івано-Франківську, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 300/7542/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, Державної судової адміністрації України про видачу довідки про суддівську винагороду, 

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн., на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн.;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, нарахованої, виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн., на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн.;
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, обчисленої, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, обчисливши її розмір, виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн., на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн., врахувавши виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
11 січня 2024 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив.
Визнав протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн., на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн.
Зобов`язав Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, нарахованої виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн., на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн.
Визнав протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.
Зобов`язав Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, обчисливши її розмір, виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., на 01.01.2022 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн., на 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн., врахувавши виплачені суми та з проведенням відрахувань загальнообов`язкових платежів.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, немає законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення розміру суддівської винагороди, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що посадовий оклад судді обчислюється залежно від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який змінюється щороку та визначений у законах України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік. Водночас, вказаними законами не може бути визначено інший спосіб обчислення суддівської винагороди.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржило Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
Таку позицію обґрунтовує тим, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" визначає базовий розмір посадового окладу судді суду першої інстанції, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. При цьому цей Закон не визначає розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено, що з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить 2270 грн., з 1 січня 2022 року – 2481 грн., з 1 січня 2023 року – 2684 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення: прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні. 
Отже, з 1 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2102 грн. 
Тому, для обчислення базового посадового окладу судді, необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді,— 2102 грн.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що Указом Президента України від 23 грудня 2019 № 936/2019 позивачка призначена на посаду судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.
На підставі наказу голови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 02-02/137/20 від 16.10.2020 «Про встановлення надбавки за вислугу років судді ОСОБА_1 » позивачці встановлена щомісячна доплата за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу.
На підставі наказу голови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 02-05/28/2022 від 03.03.2022 «Про встановлення доплати за науковий ступінь» позивачці встановлена щомісячна доплата за науковий ступінь доктора філософії в розмірі 15% посадового окладу.
Із архівної відомості № 328 з січня по грудень 2021 року, з архівної відомості № 328 з січня по грудень 2022 року, з архівної відомості № 329 з січня по грудень 2023 року, виданих Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, позивачка з`ясувала, що суддівська винагорода за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно позивачці обчислена, виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня - 2102,00 грн.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Статтею 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини третьої    статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
Отже, у Законі України «Про прожитковий мінімум» закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становить 2270 гривні, Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становить 2481 гривні, Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік»  прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становить 2684 гривні.
Водночас, статтею 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», разом із встановленням станом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн.
Статтею 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», серед іншого, установлено відповідно у 2021, 2022 та 2023 роках прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді становить  2102 гривні. 
З цього  положення видно, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік» фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів.
Водночас, законодавець не вніс змін ні в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», ні в Закон України «Про прожитковий мінімум», які б дозволяли обчислювати розмір суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді, який не є прожитковим   мінімумом для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.
Встановлення статтею 7 Закону України Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, суперечить  Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  та Закон України «Про прожитковий мінімум».
Тому апеляційний суд вважає, що відсутні законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.
Крім того, у постанові від 13.09.2023 у справі №240/44080/21 Верховний Суд сформулював такі правові висновки:
-    Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;
- зміна    Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що позивачка має право на перерахунок суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.10.2023, виходячи з базового посадового окладу судді суду першої інстанції, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01 січня 2021 року в сумі 2270 грн., 01 січня 2022 року в сумі 2481 грн. та 01 січня 2023 року в сумі 2684 грн. відповідно.
Отже, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області діяло протиправно відмовивши позивачці у нарахуванні та виплаті суддівської винагороди за період з 01.01.2021 до 31.10.2023, обчисленої виходячи з базового посадового окладу судді суду першої інстанції, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01 січня 2021 року в сумі 2270 грн., 01 січня 2022 року в сумі 2481 грн. та 01 січня 2023 року в сумі 2684 грн. відповідно.
Що стосується позовних вимог до ДСА України, то апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, третьою статті 151 Закону №1402-VIII, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
Статтею 154 Закону № 1402-VIII визначено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Відповідно до правил частин третьої, четвертої статті 148 Закону №1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.
Статтею 149 Закону № 1402-VIII визначено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 БК України, повноваження та види розпорядників бюджетних коштів визначені статтею 22 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), відповідно до частини першої якої, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.  Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, Державна судова адміністрація України, , інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.
Згідно з частиною п`ятої статті 22 БК України, головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань (пункт 3); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством (пункт 4).
Частиною першою статті 23 БК України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Виходячи із наведених вище норм права, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом їх розподілу між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, тобто територіальних управлінь ДСА України в регіонах.
Відтак, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, правильно вирішив позовні вимоги звернені до ДСА України, визнавши протиправною відповідну бездіяльність, та зобов`язавши ДСА України забезпечити ТУДСА України в Івано-Франківській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків для проведення виплати позивачу недоплаченої суддівської винагороди, за період з 01.01.2021 до 31.10.2023 включно, нарахованої, виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн., на 01.01.2022 – прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн., на 01.01.2023 – прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн.
Вказані вище висновки є підставою для задоволення позову. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року в справі № 300/7542/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Н. В. Ільчишин