ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4703/24 Справа № 212/1010/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді             Корчистої О.І.
суддів:                            Бондар Я.М., Тимченко О.О.,
за участю секретаря            Юрченко Г.О.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/1010/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко Анна Миколаївна, до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, 
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко Анна Миколаївна, та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,
на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року,

встановив:

У січні 20243 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко А.М., звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі по тексту ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її чоловік ОСОБА_2 працював головним механіком на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК». 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Травмування головного механіка шахти ОСОБА_2 сталося внаслідок того, що останній знаходився в безпосередній близькості від неогородженої пасової передачі приводу дробарки в її передній частині і, можливо, втративши рівновагу потрапив під дію неогородженої пасової передачі приводу дробарки СМД-111.15 та був затягнутий під ведучий шків приводу, внаслідок чого отримав травми не сумісні з життям. Вина відповідача доведена Актом спеціального розслідування нещасного випадку. 
У зв`язку зі смертю чоловіка позивач відчуває моральні страждання, оскільки була позбавлена можливості пізнати підтримку, захист, їй прийшлося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, навчатись самостійно виконувати чоловічу роботу. Оскільки смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати завдану їй моральну шкоду.
На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 700 000 гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 3 000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко А.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Посилається, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що у зв`язку зі смертю чоловіка позивач втратила близьку людину, люблячого, уважного та турботливого чоловіка. Вона зазнала та зазнає великих моральних страждань, була позбавлена можливості пізнати підтримку, захист, їй довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, навчатись самостійно виконувати чоловічу роботу. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди змінити та зменшити його до 150 000 гривень з утриманням податків та загальнообов`язкових платежів згідно вимог податкового законодавства. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та справедливості, які визначені у ч. 3 ст. 23 ЦК України, не відповідає судовій практиці у аналогічних справах. 
Посилається, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що потерпілий був смертельно травмований внаслідок власної грубої необережності, порушення ним самим та іншими співробітниками нормативно-правових актів з охорони та безпеки праці у вугільній шахті. Не в повній мірі надано оцінку тому факту, що ПрАТ «ЦГЗК» протягом тривалого часу надавав всіляку підтримку позивачці та членам її сім`ї, вжив організаційних та технічних заходів для запобігання подібним нещасним випадкам у майбутньому.
Як на порушення норм процесуального права посилається, що судом першої інстанції невмотивовано було відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 , виконуючого обов`язки механіка дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому № 3, а також ОСОБА_4 , який працював на дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому № 3, які були причетні до нещасного випадку, в Акті розслідування зазначено про їх спільну вину і в подальшому рішення у даній справі може вплинути на їх права та обов`язки. Також суд невмотивовано відмовив у задоволенні клопотання про об`єднання позовів.                                                        Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди без утримання податків та загальнообов`язкових платежів. Зазначає, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року внесені зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення. З огляду на вказане, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме до спірних правовідносин не застосовано п. «а» п.п 164,2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко А.М., та ПрАТ «ЦГЗК» підлягають залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК», що підтверджується копією трудової книжки. ІНФОРМАЦІЯ_4 був переведений головним механіком відділу головного механіка шахти ім. Орджонікідзе.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . 
Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 06 червня 2009 року о 03 год 15 хв на Відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 22 червня 2009 року (форми Н-5) встановлено, що нещасний випадок, який стався з головним механіком шахти імені «Орджонікідзе» вважається пов`язаним з виробництвом (пункт 6 висновку комісії), підлягає обліку та на нього складається акт за формою Н-1.
В пункті 4 вказаного вище Акту зазначені причини нещасного випадку, а саме: 1. Особиста необережність потерпілого. Порушення: - п. 2.13 «Посадової інструкції від 01.08.2006 р. №40200001 Головного механіка відділу головного механіка шахти ім. Орджонікідзе»; - ст. 14 Закону України «Про охорону праці». 2. Незадовільна організація робіт по ремонту і експлуатації дробарки СМД-111.1Б. Порушення: - пп. 2.1.8, 2.1.10, 2.17.1, 3.7 «Посадової інструкції від 01.08.2006 р. №40200001 Головного механіка відділу головного механіка шахти ім. Орджонікідзе»; - пп. 2.7,9, 2.7.18 «Посадової інструкції від 08.05.2004 року №40130002 Головного інженера шахти ім. Орджонікідзе»; - пп. 2.10, 2.37.1, 2.37.3, 2.39, 2.48.3, 2.51.1 «Посадової інструкції від 18.01.2006 року №40030001 Начальника дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому №3 шахти ім. Орджонікідзе»; - пп. 2.4, 2.16, 2.21.1.1, 2.21.1.4 «Посадової інструкції від 02.06.2004 року №40030004, 40030005 механіка підземної дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому №3 шахти ім. Орджонікідзе»; - пп.2.19.1, 2.19.2, 2.19.3 «Посадової інструкції від 07.06.04 року №40030007, 40030044 Гірничого майстра дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому шахти ім. Орджонікідзе»; - ст.14 Закону України «Про охорону праці»…».
Також у пункті 6 Акту встановлено осіб, які винні в настанні нещасного випадку. Так, окрім інших, винним зазначено ОСОБА_2 . 
До суду надано лікарське свідоцтво про смерть №1166 від 06 червня 2009 року, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала на шахті імені «Орджонікідзе» внаслідок нещасного випадку у зв`язку з виробництвом.
Родині загиблого ОСОБА_2 надавалась матеріальна допомога відповідачем.
Також відповідачем до матеріалів справи до суду першої інстанції були надані матеріали розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 06 червня 2009 року, зокрема, копію Акту №5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форми Н-1) від 22 червня 2009 року, копію протоколу огляду місця, де стався нещасний випадок 06 червня 2009 року о 03 год 15 хв з головним механіком шахти ім. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК» гірничорудного дивізіону ТОВ «Метінвест холдінг» ОСОБА_2 , копію висновку експертної комісії з розслідування вказаного нещасного випадку зі смертельним наслідком від 16 червня 2009 року, копію виписки з акта №1166 судово-медичного дослідження трупа гр. ОСОБА_2 , 1973 року народження.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , стався під час його роботи на підприємстві відповідача, тому його дружині ОСОБА_1 має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі ст. 1167, 1168 ЦК України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.
Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.
Згідно частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових   актів,   а   також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Вказані підстави відповідальності ПрАТ «ЦГЗК» за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_2 , судом встановлені в повному обсязі.
Так, відповідно п. 6 Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку 06 червня 2009 року о 03 год 15 хв на Відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 22 червня 2009 року (форми Н-5) встановлено, що нещасний випадок, який стався з головним механіком шахти імені «Орджонікідзе» ОСОБА_2 вважається пов`язаним з виробництвом, підлягає обліку та на нього складається акт за формою Н-1.
Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Позивач ОСОБА_1 у зв`язку із втратою чоловіка переживає душевні та психологічні страждання, позбавлена можливості спілкування з рідною людиною та отримувати від неї піклування та турботу, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.
Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві, оскільки вина підприємства у нещасному випадку зі смертельним наслідком, що стався з працівником підприємства відповідача ОСОБА_2 , встановлена належними та допустимими доказами.
Визначаючи розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті в сумі 300 000 гривень, суд першої інстанції виходив того, що сам факт загибелі ОСОБА_2 беззаперечно свідчить про те, що його дружина відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Вона втратила близьку людину, опору в житті, і таку втрату не можливо відновити, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд дійшов висновку, що сума компенсації моральної шкоди в грошовому еквіваленті складає 300 000 гривень, що відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статей 1167, 1168 ЦК України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі у справі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
У зв`язку з чим доводи апеляційних скарг, як позивача, так і відповідача, про необґрунтованість визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.
Розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивачки, яка втратила чоловіка, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Посилання заявника як на порушення норм процесуального права на немотивовану відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб та про об`єднання позовів апеляційний суд не приймає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано, з дотриманням норм процесуального права, вирішив вказані відповідачем клопотання, постановивши 23 лютого 2024 року відповідні ухвали. (а.с. 128, 132)
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права - положень Податкового кодексу України в частині зазначення в оскаржуваному рішенні про стягнення суми у відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно ст.  67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України).
Підпункт14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею18та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).
Відповідно пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.
21 червня 2022 року Верховний Суд прийняв постанову у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) за позовом батьків загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві сина до його роботодавця про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 500 000 гривень кожному без стягнення податків та обов`язкових платежів. Оскаржуваними у цій справі судовими рішеннями суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, позов задовольнив частково, стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь кожного з позивачів по 100 000 гривень відшкодування моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.
У справі № 599/645/21 АТ «Українська залізниця» посилалося, в тому числі, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
За результатами розгляду касаційної скарги АТ «Українська залізниця» у справі № 599/645/21 Верховний Суд зробив висновки про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Враховуючи те, що у справі, рішення в якій переглядається Верховним Судом, спір стосувався відшкодування моральної шкоди, завданої платникам податків (батькам) внаслідок смерті їхнього сина, тобто відшкодування шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, тому Верховний Суд виснував, що зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті їхнього сина.
Отже, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.
За таких обставин, правові підстави для зміни формулювання висновку суду першої інстанції щодо питання застосування положень підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Оскільки апеляційні скарги залишено без задоволення, позивач звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко Анна Миколаївна, та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста