Справа № 305/1548/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       14 червня 2024 року          м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого Собослоя Г.Г.,
суддів Кожух О.А., Джуги С.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 21 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -
встановив:
У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем проживала у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 28.01.2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що було складено актовий запис №114. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 10.05.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Діти проживають з позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Натомість відповідач, як батько дітей не бере жодної участі у вихованні дітей, а з квітня 2023 року в матеріальному забезпеченні взагалі участі не приймає. 
У зв`язку з викладеним та урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду з позовом. 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.09.2023 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів – задоволено.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  аліменти на утримання дітей  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17 липня 2023 року до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів – у межах суми платежу за один місяць.
Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з відповідача на користь відповідачки аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що незважаючи на те, що сторони не проживають разом, відповідач продовжує турбуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток їхніх дітей, а також про їх матеріальне забезпечення, беручи також участь у додаткових витратах. На даний час його основним місцем роботи є робота на посаді «адміністратора» у ФОП ОСОБА_5 , де він отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 6800,00 грн, що унеможливлює здійснення ним виплати аліментів у розмірі 7000,00 грн., встановлені оскаржуваним рішенням суду. Вказує на те, що, постановляючи рішення, суд першої інстанції, не встановив розмір матеріального становища сторін, зокрема платника аліментів. Враховуючи наведені обставини, наявність війни на території України, відсутністю роботи, розмір аліментів у сумі 7000,00 грн. є неспівмірним з отримуваною ним заробітною платою та ставить апелянта у вкрай скрутне становище. При розгляді справи просив, врахувати висновки Верховного суду, викладені у постанові від 10.09.2018 року у справі № 588/11/17.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.
Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Особа діє у цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 28 січня 2017 року до його розірвання рішенням Рахівського районного суду від 10 травня 2023 року (а.с. 3-4, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/110791920).
У сторін у шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5).
Діти перебувають на утриманні та вихованні матері, матеріалами справи підтверджується, що сторони зареєстровані та проживають нарізно: позивачка ОСОБА_2 разом з синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9, 13, 14, 15); відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17,18).
Ці обставини не оспорюються.
Суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав довідку про доходи № 1 від 19.10.2023 року, видану ФОП ОСОБА_5 , з якої вбачається, що відповідач з 25.01.2023 по теперішній час (19.10.2023) дійсно працює у ФОП ОСОБА_5 на посаді адміністратора і його дохід складає за період з 25.01.2023 по 30.09.2023 38945,45 грн.
Регулювання сімейних відносин здійснюється СК України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми за відповідних умов регулюються також нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст.ст. 1, 2, 7, 8 СК України, ст. 3 ЦК України).
Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);
поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);
забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 ч. 2);
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);
визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом (ст. 31 ч. 1);
жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).
       Відповідно до Конституції України, норм СК України, які узгоджуються з приписами Конвенції про права дитини:
кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);
батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);
за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);
розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (182 ч. 2);
той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину (ст. 183 ч. 5).
       У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
       Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин.
       Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).
       У 2023 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становив 2272,00 грн, для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833,00 грн, а у 2024 році становить відповідно 2563 грн. та 3196,00 грн. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини з часом значно дорожчає.
       Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України та воєнних дій, які тривали на час пред`явлення позову та тривають на час судового розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дітей.
       Маючи на своєму утриманні двох дітей позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дітей, так і їх виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дітей та організацію їх життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.
       Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.
       При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).
       За наведених обставин слід визнати, що у позивачки ОСОБА_2 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей. Власне недостатність у матері коштів на утримання дітей сумнівів не викликає, відповідні доводи позивачки не спростовані. А сама пособі довідка про доходи не є належним доказом про те, що відповідач дійсно матеріально не може утримувати дітей у визначеному судом розмірі, оскільки ОСОБА_1  є працездатною особою у продуктивному віці, здатний і має можливість заробляти своєю працею кошти і реалізує її на свій розсуд, спроможний заробляти кошти на власне утримання та для виконання обов`язку з надання достатнього утримання своїм дітям. Протилежного в справі не встановлено і відповідачем не доведено.
Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необґрунтованими, оскільки суд при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувався інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення. 
Правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 25.09.2019 у справі № 755/14148/18, про те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
При цьому, вимога апеляційної скарги про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щомісячно в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття, шляхом фактичної зміни способу стягнення аліментів не підлягає задоволенню в будь-якому разі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України).
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч. 1 СК України), розмір аліментів визначається з урахуванням положень ст. 182 ч. 1 СК України.
Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ст. 273 ч. 4 ЦПК України).
Право вимагати зміни способу стягнення аліментів, зміни розміру стягуваних аліментів шляхом зміни способу їх стягнення не може заперечуватися, адже можливість вибору способу стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, може не обмежуватися разовим здійсненням права на стягнення аліментів.
Слід враховувати, що зміна способу стягнення аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами, при цьому, правом вимоги зміни саме способу стягнення аліментів закон наділяє одержувача аліментів, а не їх платника. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Тож платник аліментів управі пред`явити позов про зміну (зокрема, зменшення) розміру стягуваних із нього аліментів, проте, не шляхом зміни способу стягнення аліментів. Відповідний позов не є предметом розгляду в справі.
Наведені обставини не дають підстав для задоволення апеляції зі зміною відповідно до її прохальної частини рішення суду першої інстанції.
Відтак на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу, яка правильності по суті, законності та справедливості рішення суду першої інстанції, який передовсім вірно виходив із необхідності забезпечення найкращих інтересів дитини, не спростовує, слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів, що в силу статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Рахівського районного суду від 2 вересня 2024 року – без змін  .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 14 червня 2024 року.

Головуючий:
Судді: