ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/7600/21          Головуючий у суді І інстанції: Єпішин Ю.М.
Номер провадження: 22-ц/819/227/24                                          Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Воронцової Л.П., 
суддів: Кутурланової О.В.,
Орловської Н.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в м. Херсоніапеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2024 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 11.01.2014 року з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки відповідач ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті позивача, складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 15.03.2021 року утворилася заборгованість в розмірі 72126,48 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 31379,41 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 35811,36 грн, штраф - 4935,71 грн, яку Акціонерне товариство "Акцент-Банк" просило стягнути з відповідача ОСОБА_1  на свою користь та понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн.         
Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2024року позов Акціонерного товариства "Акцент-Банк" задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором б/н від 11.01.2014 року за тілом кредиту у розмірі 31379,41 грн; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Стягнуто судовий збір у розмірі 987,59 грн.        
Рішення суду мотивоване тим, що неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://а-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ "А-БАНК", тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-якій редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", Тарифи, з огляду на мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. Суд першої інстанції, застосувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, дійшов висновку про недотримання позивачем вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.01.2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Суд першої інстанції врахував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству "Акцент-Банк" не повернуті, тому визнав обґрунтованими вимоги банку в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 31379,41 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду представник Акціонерного товариства "Акцент-Банк"подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим позивачем доказам, а саме копії анкети-заяви, яка підписана відповідачем та якою підтверджується факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язання в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, що свідчить про виконання банком усіх переддоговірних формальностей. Банк вважає, що навіть з урахуванням непідписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинен сплачувати процентну ставку. Суд першої інстанції у будь-якому випадку повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України. Зауважує, що суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як це фактично зробив Верховний Суд у зазначеній постанові, однак судом цю позицію не було взято до уваги.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи, предмет спору і ціну позову, апеляційна скарга на рішення Херсонського міськогосуду Херсонської області від 15 квітня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 11 січня 2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
До анкети-заяви позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ "Акцент-Банк", розміщений на сайті:https://a-bank.ua/terms в розділі "Умови та правила" та Тарифи користування кредитною карткою "Універсальна" .
Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 11 січня 2014 року, станом на 15 березня 2021 року становить 72126,48 грн, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту становить 31379,41 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 35811,36 грн, штраф - 4935,71 грн.
Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Колегією суддів встановлено, що в Анкеті-заяві позичальника від 11 січня 2014 року відсутні відомості про строк дії договору, тип картки, яку отримав відповідач, умови щодо нарахування відсотків та штрафів. 
Банк, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг.
Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Доводи апелянта про те, що боржник, користуючись кредитом, підтвердив ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти, а також те, що фактичне прийняття пропозиції до укладання договору отримання грошових коштів свідчать про те, що відповідач повинен сплачувати відсоткову ставку, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та штрафами.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 1048 ЦК України, позивач не заявляв і не надав відповідного розрахунку, вважаючи, що сторони узгодили сплату та розмір процентів у кредитному договорі, і така вимога не була предметом розгляду суду першої інстанції, тому посилання на можливість стягнення відсотків з підстав, встановлених актом законодавства, зокрема ст. 1048 Цивільного кодексу України, не приймається судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 6 ст. 367 ЦПК України.
З огляду на викладене, посилання апелянта на можливість стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України в порядку ст. 1048 ЦК України є безпідставними.
Вказане узгоджується із висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 619/1384/21, провадження № 61-8064св23.
       Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, є безпідставними, оскільки суд визнав обґрунтованими вимоги банку в частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 31379,41 грн та задовольнив в цій частині вимоги банку. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафами.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" залишити без задоволення.
Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 квітня 2024 рокузалишити без змін.
        Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                Л.П. Воронцова

Судді:                                                        О.В. Кутурланова

                                                       Н.В. Орловська