ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року 
м. Київ
cправа №  906/1311/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024   (головуючий - Саврій В. А., судді: Грязнов В. В., Коломис В. В.) у справі
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Фізичної особи - підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича
про стягнення 524 634, 35 грн та зобов`язання звільнити орендоване нерухоме майно.   
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст позовних вимог і підстав позову 
1.          Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", Укрзалізниця, Позивач) звернулося до Господарського суду Житомирської області  з позовом до Фізичної особи - підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича (далі - ФОП Ейсмонт В. С., Підприємець, Відповідач), в якому просило стягнути з останнього 524 634, 35 грн, з яких 398 475, 29 грн - заборгованість по орендній платі та 126 159, 06 грн - неустойка за безпідставне користування майном.
2.          В подальшому Укрзалізниця подала заяву про зміну предмета позову, у якій доповнила наведені вимоги новими про зобов`язання Відповідача звільнити орендоване нерухоме майно, а саме асфальтну площадку площею 800 кв.м, що розташована за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А.
3.          Позов узагальнено обґрунтовано аргументами про неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором оренди нерухомого майна щодо внесення орендної плати за користування державним майном, а також повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди.  
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
4.          Розглядаючи позовні вимоги суди з`ясували, що 01.09.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (як орендодавцем) і ФОП Ейсмонтом В. С. (як орендарем) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 933 (далі - Договір оренди), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - площадку площею 800 кв.м, що перебуває на балансі Коростенської дистанції електропостачання Південно-Західної залізниці (балансоутримувач) та знаходиться за адресою: м.  Житомир, вул. Вокзальна, 23А, вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 31.03.2009 і за незалежною оцінкою становить 545 420 грн. 
4.1.          Згідно з п. 1.2 Договору оренди майно передається в оренду для розміщення складу-магазину будівельних матеріалів.
4.2.          Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна (п. 2.1 Договору оренди).
4.3.          Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, та за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - травень 2009 р. 8 296, 21 грн (п. 3.1 Договору оренди). 
4.4.          Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 Договору оренди). Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п. 3.6 Договору оренди).
4.5.          Відповідно до 5.3 Договору оренди орендар зобов`язався своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.
4.6.          Орендар зобов`язався також у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві або підприємству/товариству, указаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.5.10 Договору оренди).
4.7.          Цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 01.09.2009 до 29.08.2012 включно (п. 10.1 Договору оренди). 
4.8.          Продовження цього договору здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства (п.10.4 Договору оренди). У разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю за участю балансоутримувача (п.10.9 Договору оренди).
4.9.          В п. 10.10 Договору оренди сторони обумовили, що майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання при поверненні майна покладається на орендаря.
4.10.          Згідно ж з п. 10.11 Договору оренди якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.
5.          31.08.2012 орендодавець і орендар уклали додатковий договір № 1, згідно з яким домовились продовжити дію Договору оренди до 28.08.2015 включно. 01.11.2012 та 12.08.2015 уклади додаткові договори № 2 та № 3, якими продовжили дію Договору оренди до моменту створення (реєстрації) публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "українська залізниця"), але не більше ніж до 31.12.2015 включно та змінили розмір орендної плати. 
6.          Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено ПАТ "Українська залізниця".
7.          09.03.2016  ПАТ "Укрзалізниця" та ФОП Ейсмонт В. С. уклали додатковий договір до Договору оренди, відповідно до умов якого домовились, що: орендодавцем майна за Договором оренди є ПАТ "Укрзалізниця"; найменування балансоутримувача змінено на виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання; орендна плата за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 8 190, 79 грн без ПДВ. Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця - одержувач коштів виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним; договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.
8.          До вказаного додаткового договору сторонами складено та підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна (додаток № 2), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме (або інше) майно - площадка, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А площею 800,0 кв.м, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2015 і становить за незалежною оцінкою 647 853 грн. Об`єкт оренди обліковується на балансі виробничого підрозділу - Коростенська дистанція електропостачання. 
9.          05.04.2016  сторони уклали додатковий договір до Договору оренди про поновлення останнього до 30.06.2016, а потім ще уклали додаткові договори від 25.07.2016, 19.09.2016, 27.12.2016, 27.04.2017, 09.10.2017, 26.12.2017, 09.02.2018, якими узгоджували розмір орендної плати та продовжували строк дії Договору оренди в цілому до 31.03.2018. 
10.          10.05.2018    ПАТ "Українська залізниця" і ФОП Ейсмонт В. С. уклали останній додатковий договір до Договору оренди, згідно з яким визначили строк дії Договору оренди з 01.04.2018 по 30.06.2018 включно без подальшого продовження. 
11.          27.11.2018    проведено державну реєстрацію Статуту акціонерного товариства "Укрзалізниця" у новій редакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Українська залізниця" та внесено відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
12.          Відповідно до зазначеної редакції статуту тип акціонерного товариства змінено з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, найменування ПАТ "Українська залізниця" змінено на АТ "Українська залізниця".
13.          Судами установлено також, що за результатом розгляду справи № 906/996/18 за позовом Підприємця до Укрзалізниці про визнання продовженим Договору оренди, Господарський суд Житомирської області в рішенні від 04.04.2019 дійшов висновку, що за відсутності заперечень жодної із сторін строк дії вказаного договору неодноразово продовжувався до 31.12.2018.
14.          Крім цього, рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 у справі № 906/128/22 було відмовлено у позові АТ "Українська залізниця" до ФОП Ейсмонта В. С. про стягнення 689 511, 48 грн неустойки та виселення з орендованого нерухомого майна, у зв`язку із недоведеністю обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин та продовженням Договору оренди з 01.07.2018.
15.          Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 21.03.2023 підтримав вказаний вище висновок суду першої інстанції у справі № 906/128/22.
16.          З урахуванням висновків судів у справі № 906/128/22, Укрзалізниця вважала та визнавала, що строк дії Договору оренди між сторонами продовжувався з 01.07.2018 по 30.09.2018, з 01.10.2018 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 31.03.2019, з 01.04.2019 по 30.06.2019, з 01.07.2019 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 31.12.2019, з 01.01.2020 по 31.03.2020, з 01.04.2020 по 30.06.2020, з 01.07.2020 по 30.09.2020, з 01.10.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.03.2021, з 01.04.2021 по 30.06.2021, з 01.07.2021 по 30.09.2021, з 01.10.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.06.2022, з 01.07.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.12.2022 і з 01.01.2023 по 31.03.2023.
17.          Ураховуючи наведене, заявою від 13.04.2023 № НГ-08/367 Укрзалізниця повідомила Підприємця про те, що дія Договору оренди закінчилася 31.03.2023, вказала, що не бажає продовження строку дії Договору оренди та попередила про необхідність повернути орендоване майно згідно актів приймання-передачі майна з оренди. 
18.          В подальшому структурний підрозділ "Служба електропостачання" АТ "Укрзалізниця", листом від 12.06.2023 № Е-07/1653 звертався до ФОП Ейсмонта  В. С. з вимогою виконати договірні зобов`язання, а саме повернути орендоване майно, сплатити заборгованість по орендній платі за період з червня 2021 року по грудень 2022 року та сплатити неустойку за квітень - травень 2023 року, що направлявся на адресу Відповідача 13.06.2023 листом з оголошеною цінністю з описом вкладення. 
19.          Вказані вимоги залишені орендарем без відповіді та без задоволення, а тому Позивач і звернувся до суду з позовом у цій справі. 
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
20.          Господарський суд Житомирської області рішенням від 20.02.2024 позов Укрзалізниці задовольнив. Стягнув Відповідача на користь Позивача 398  475,  29 грн заборгованості по орендній платі, 126 159, 06 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном та зобов`язав ФОП Ейсмонта В. С. повернути АТ "Українська залізниця" асфальтну площадку площею 800 кв.м, що розташована за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А.
21.          Рішення мотивував такими аргументами і обставинами.
21.1.          Орендні правовідносини сторін цієї справи регулюються Господарським кодексом України (далі - ГК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та Законом України "Про оренду державного та комунального майна". 
21.2.          Так, частиною другою статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" №   2269-XII було передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
21.3.          Проте, 03.10.2019 був прийнятий Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ, який не передбачає такої підстави для продовження дії договору оренди як "мовчазна згода", а натомість вимагає від орендаря вчинити юридично значимі дії, а саме, звернутись з заявою про продовження договору не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
21.4.          АТ "Укрзалізниця" у позові зазначила, що строк дії Договору оренди продовжувався кожні три місяці по   31.03.2023. Проте, оскільки матеріали цієї справи не містять доказів звернення Підприємця із заявою про продовження Договору оренди, суд дійшов висновку, що Договір оренди за Законом України "Про оренду державного і комунального майна" №   2269-XII востаннє продовжився до 30.09.2020, тобто припинив свою дію з 01.10.2020, а не з 01.04.2023, як вважає Позивач.
21.5.          Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
21.6.          У п. п. 10.9, 10.11 Договору оренди також визначено, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається   орендодавцю. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.
21.7.          З викладеного слідує, що після припинення дії Договору оренди з 01.10.2020 Укрзалізниця має право на стягнення з Підприємця неустойки згідно з наведеними вище приписами ЦК України та умовами Договору оренди, а не на стягнення орендної плати. 
21.8.          Водночас розмір коштів, які визначені АТ "Українська залізниця", як орендна плата   за період з 01.06.2021 по 31.12.2022 є меншим, аніж якби Позивач здійснив нарахування неустойки в порядку згаданих положень, що є його правом та не порушує прав Відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
21.9.          Неустойку ж у розмірі подвійної плати за користування річчю в сумі 126  159, 06 грн Позивач нарахував, починаючи з дати, яку він вважав датою закінчення дії Договору оренди, тобто з 01.04.2023 та до 30.06.2023, що не суперечить наведеним приписам ЦК України та умовам Договору оренди, є правомірним, а відтак не перешкоджає стягненню нарахованої суми в примусовому порядку.
21.10.          Крім цього, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Відповідачем було виконано вимогу закону та Договору оренди і повернуто орендоване майно Позивачу за актом приймання-передачі після закінчення строку дії Договору оренди, а також з огляду на те, що Підприємець не навів суду обґрунтованих обставин неможливості передати майно, що було предметом оренди, та неможливість такої передачі, пов`язану з діями Позивача, позовні вимоги про звільнення (повернення) орендованого майна також є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
22.          За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 27.05.2024 рішення місцевого господарського суду в частині задоволення вимоги про зобов`язання ФОП Ейсмонта В. С. повернути АТ "Українська залізниця" асфальтну площадку площею 800 кв.м, що розташована за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А скасував і відмовив Укрзалізниці у задоволенні заяви про зміну предмета позову. Також суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду в частині задоволення вимоги про стягнення 398 475, 29 грн заборгованості по орендній платі змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції своєї постанови. В іншій частині рішення місцевого суду судом апеляційної інстанції залишено без змін. 
23.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована такими аргументами і обставинами.
23.1.          Як слідує із матеріалів справи Позивачем первісно заявлено позов про стягнення з Відповідача заборгованості по орендній платі та неустойки за користування орендованим майном.
23.2.          Між тим у подальшому Позивач подав заяву про зміну предмета позову (в новій редакції), якою до первісних позовних вимог майнового характеру додав вимогу немайнового характеру, а саме додатково просив зобов`язати Відповідача звільнити орендоване нерухоме майно.
23.3.          Апеляційний господарський суд констатував, що заява Укрзалізниці про зміну предмета спору у даному випадку визначила як нову вимогу немайнового характеру - про зобов`язання звільнити орендоване нерухоме майно, так і нові підстави позову, а саме обставини перебування у незаконному користуванні Відповідача майна Позивача, яких за первісних вимог не наводилося.
23.4.          Враховуючи вказане апеляційний суд виснував, що у спірних правовідносинах доповнення Позивачем майнового позову немайновою вимогою про зобов`язання Відповідача звільнити орендоване нерухоме майно являло собою пред`явлення нового позову з іншим предметом та підставами, що не узгоджувалося з приписами частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та було підставою для відмови у задоволенні поданої заяви про зміну предмета позову. 
23.5.          Оскільки судом першої інстанцій вказаного враховано не було, апеляційний суд вирішив, що рішення місцевого суду в частині задоволення немайнових позовних вимог підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права.
23.6.          Щодо ж заявлених майнових вимог апеляційний суд вказав таке.
23.7.          Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
23.8.          З встановлених обставин вбачається, що на момент розгляду спору у цій справі набрали законної сили судові рішення у справі № 906/128/22, в яких встановлено, що дія Договору оренди продовжувалася до 31.03.2023. Вказана обставина жодною із сторін цього спору взагалі не заперечувалася і більше того її покладено в основу подальших правовідносин між Позивачем і Відповідачем. 
23.9.          Не взявши до уваги вказане та не спростувавши преюдиційні обставини продовження дії Договору оренди, господарський суд першої інстанції, всупереч положень статті 75 ГПК України, дійшов помилкового висновку, що вказаний договір припинив свою дію з 01.10.2020 і як наслідок вдався до необґрунтованих міркувань щодо правової природи заявленої Позивачем до стягнення суми, виснувавши, що така в цілому є неустойкою, передбаченою статтею 785 ЦК України. 
23.10.          Таким чином, враховуючи, що строк дії Договору оренди закінчився 01.04.2023, позовні вимоги АТ "Українська залізниця" про стягнення з Підприємця 398 475, 29 грн, підлягали задоволенню саме як заборгованість по орендній платі на підставі відповідних умов Договору оренди та положень статті 762 ЦК України.
23.11.          З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про стягнення 398 475, 29 грн заборгованості по орендній платі підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини з урахуванням наведених висновків. 
23.12.          Щодо ж заявленої Позивачем до стягнення з Відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю в сумі 126 159, 06 грн суд апеляційної інстанції виснував, що така неустойка стягнута місцевим судом правомірно, адже доказів підписання акта приймання-передавання майна на виконання п. 10.10 Договору оренди матеріали цієї справи дійсно не містять. 
Касаційна скарга
24.          Не погодившись із постановою апеляційного господарського суду, Укрзалізниця звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її в частині скасування та зміни рішення місцевого господарського суду скасувати, залишивши у цій частині в силі рішення господарського суду першої інстанції.  
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
25.          Скаржник стверджує, що постанову суду апеляційної інстанції прийнято з неправильним застосуванням та порушенням частини другої статті 291 ГК України, частини першої статті 785 ЦК України, частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" №   2269-XII, статей 15, 18 та пункту 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ, пунктів 143, 144 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, частини третьої статті 46, частини п`ятої статті 75 ГПК України.
26.          Обґрунтовуючи наведене скаржник наполягає на помилковості висновків апеляційного господарського суду про те, що при поданні заяви про зміну предмета позову Укрзалізницею було заявлено нові підстави позовних вимог. Пояснює, що як позовні вимоги майнового, так і позовні вимоги немайнового характеру обґрунтовувалися, зокрема, неповерненням Відповідачем орендованого майна після закінчення строку дії Договору оренди, але суд апеляційної інстанції цього не врахував, внаслідок чого безпідставно скасував судове рішення місцевого суду у відповідній частині. 
27.          Скаржник окремо наголошує на необґрунтованості висновків апеляційного господарського суду щодо преюдиційності, встановлених в судових рішеннях у справі № 906/128/22 обставин, стверджуючи, що правовідносини у тій справі не були подібними тим, що мають місце у цій справі, а також, що враховані судом апеляційної інстанції обставини, насправді є оцінкою суду, а не фактичними обставинами, що створюють преюдицію. У цій частині Позивач по суті повторює висновки господарського суду першої інстанції щодо строку дії, укладеного між сторонами Договору оренди, наполягаючи на їх правильності та правомірності.    
Узагальнені доводи відзивів на касаційну скаргу
28.          ФОП Ейсмонт В С. у своєму відзиві заперечує проти задоволення касаційної скарги АТ "Українська залізниця". Стверджує про її безпідставність та необґрунтованість. З висновками апеляційного господарського суду погоджується, а тому оскаржувану постанову просить залишити без змін, у задоволення касаційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
29.          Згідно із частинами першою - другою статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
30.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
31.          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Позивача (Драгіцина  Т. М.) і Відповідача (Зозуля В. М.), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
32.          Згідно зі статтею 2 та частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
33.          Водночас порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.
34.          Статтею 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
35.          Згідно з положеннями статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
36.          Визначення відповідача/відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
37.          Частиною першою статті 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
38.          Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
39.          До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (частина третя вказаної статті ГПК України).
40.          Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Тобто, зміна предмету позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
41.          У вказаних висновках колегія суддів звертається до власних правових позицій, які неодноразово викладені, зокрема, у постановах від 25.06.2019 у справі №  924/1473/15, від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 20.02.2024 у справі №  922/3960/23 та ін.
42.          Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
43.          Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову.
Заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
44.          У вказаних висновках колегія суддів звертається до власних правових позицій, які неодноразово викладені, зокрема, у постановах від 22.07.2021 у справі №  910/18389/20, від 10.11.2021 у справі № 916/1988/20, від 20.02.2024 у справі № 922/3960/23 та ін.
45.          Як слідує із установлених обставин справи, Укрзалізниця звернулася до місцевого суду з позовною заявою про стягнення з Підприємця 524 634, 35 грн, з яких 398 475, 29 грн заборгованості по орендній платі та 126 159, 06 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за безпідставне користування майном. Підставами позову слугували обставини наявності у орендаря заборгованості зі сплати орендних платежів за період з 01.06.2021 по 31.12.2022, закінчення з 01.04.2023 строку дії Договору оренди, а також не повернення Підприємцем орендованого майна з користування (період нарахування неустойки з 01.04.2023 по 30.06.2023).
46.          Звертаючись же із заявою про зміну предмету позову (у новій редакції), Укрзалізниця доповнила його новою вимогою про зобов`язання Відповідача звільнити орендоване нерухоме майно. При цьому, оскільки обставини неповернення майна з оренди вже наводилися Позивачем при обґрунтуванні вимог щодо стягнення з Відповідача неустойки, підстави позову у даному випадку не змінилися. 
47.          Таким чином, оскільки усі вимоги позову у цій справі очевидно ґрунтуються на спільних підставах та доказах і Відповідачем за цими вимогами є одна і та ж сама особа, правильним у даному провадженні є висновок саме місцевого господарського суду про те, що Позивачем при зверненні до суду із заявою про зміну предмета позову не було порушено приписів ГПК України, в той час як протилежний висновок апеляційного господарського суду є таким, що зроблений з порушенням проаналізованих норм процесуального права та суперечить висновкам Верховного Суду щодо їх дотримання. 
48.          Звідси, оскільки обставини неповернення Відповідачем орендованого майна після закінчення строку дії Договору оренди встановлені судами обох інстанцій, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника про те, що судом апеляційної інстанції в частині заявлених Укрзалізницею немайнових вимог було скасоване правильне по суті і законне рішення господарського суду першої інстанції про зобов`язання Підприємця повернути орендоване майно, а тому касаційну скаргу у цій частині задовольняє.  
49.          Щодо ж інших аргументів касаційної скарги суд касаційної інстанції зауважує таке.
50.          Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
51.          Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Одними з основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність та неприпустимість зловживання процесуальними правами (частини друга, третя статті 2 ГПК України).
52.          Згідно з принципом диспозитивності господарського судочинства учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина друга  статті 14 ГПК України).
53.          Для принципу диспозитивності характерним є визначальний вплив волевиявлення сторін та їх процесуальних ініціатив на результати процесуальної діяльності суду у межах судової справи.
54.          Частина перша статті 43 ГПК України встановлює обов`язок учасника справи добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
55.          У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 13 ГПК України).
56.          Як вже зазначалося, Укрзалізниця позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості з орендної плати, а також неустойки у розмірі подвійної орендної плати обґрунтовувала обставинами наявності у Підприємця заборгованості зі сплати орендних платежів за період з 01.06.2021 по 31.12.2022, закінчення з 01.04.2023 строку дії Договору оренди, а також не повернення Підприємцем орендованого майна з користування (період нарахування неустойки з 01.04.2023 по 30.06.2023).
57.          Як встановив апеляційний господарський суд обставини існування між сторонами договірних орендних правовідносин по 31.03.2023 жодною із сторін цього спору не заперечувалися та більше того, рішення суду у справі №  906/128/22 щодо пролонгації укладеного між сторонами Договору оренди враховувалося в подальших правовідносинах між Позивачем і Відповідачем.
58.          Натомість після прийняття рішення місцевим господарським судом у цій справі Позивач змінив свою позицію на протилежну та в касаційній скарзі намагається довести помилковість висновків суду апеляційної інстанції, які по суті збігаються з підставами заявлених Укрзалізницею позовних вимог. 
59.          Колегія суддів нагадує, що Верховний Суд у своїй практиці послідовно застосовує доктрину заборони суперечливої поведінки, яка ґрунтується ще на римській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), в основу якої покладено принцип добросовісності, складовою якого є, зокрема, заборона суперечливої поведінки та заборона зловживання процесуальними правами. Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає в тому, щоб перешкодити стороні отримати переваги та вигоду від її недобросовісних дій.
60.          Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своєї позиції, якщо її попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопеля). Під принципом естопеля розуміється неможливість суперечливої (непослідовної) поведінки, яка може проявлятися як в матеріальних правовідносинах, так і в судовому процесі. Найчастіше процесуальний естопель знаходить свій вияв під час оскарження судових рішень і може полягати в тому, що сторона радикально змінює свою правову позицію у справі в порівнянні з правовою позицію у суді попередньої інстанції. Юридичним наслідком принципу естопеля є втрата права, за захистом якого сторона звернулася до суду, в зв`язку з оцінкою судом фактичної поведінки сторони та її добросовісності.
61.          Європейський суд з прав людини у своїй практиці також застосовував принцип "естопель", тобто принцип, який означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому та/або іншому судовому процесі ("Хохліч проти України", заява № 41707/98).
62.          Враховуючи наведене та виходячи з того, що в ході здійснення провадження у цій справі відбулася радикальна зміна процесуальної позиції Позивача, усі аргументи касаційної скарги в частині зроблених судом попередньої інстанції висновків щодо строку дії Договору оренди є такими, що суперечать його попередній поведінці. Така процесуальна поведінка сторони спору є порушенням основних засад господарського судочинства, зокрема принципу диспозитивності та неприпустимості зловживання процесуальними правами, а відтак Позивач позбавлений права заперечувати згадані висновки суду апеляційної інстанції. 
63.          Звідси відповідні доводи касаційної скарги Укрзалізниці Верховним Судом відхиляються. Заявлена підстава касаційного оскарження в межах касаційного перегляду постанови апеляційного суду свого підтвердження не знаходить.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
64.          Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
65.          Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 312 ГПК України). 
66.          Оскільки під час здійснення касаційного провадження у даній справі    установлено, що постановою апеляційного господарського суду від 27.05.2024 в частині задоволеної немайнової позовної вимоги та заяви Позивача про зміну предмета позову судом апеляційної інстанції було скасовано законне і обґрунтоване рішення місцевого господарського суду від 20.02.2024, колегія суддів Верховного Суду, керуючись наведеними приписами ГПК України, дійшла висновку про скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у цій частині і про залишення в силі рішення господарського суду першої інстанції. В решті постанова апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін.
Судові витрати
67.          В порядку приписів статті 129 ГПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 5 368 грн. 
Керуючись статтями 129, 300, 301, 306, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі № 906/1311/23 щодо скасування рішення Господарського суду Житомирської області від 20.02.2024 в частині задоволення вимоги про зобов`язання Фізичної особи - підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича повернути Акціонерному товариству "Українська залізниця" асфальтну площадку площею 800 кв.м., що розташована за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 23А і про відмову у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зміну предмета позову скасувати та залишити у цій частині в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 20.02.2024 у цій справі.  
В решті постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі № 906/1311/23 залишити без змін. 
3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, код - 40075815) 5 368 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги у справі № 924/931/23  
4. Доручити Господарському суду Житомирської області видати відповідний наказ. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       Міщенко І. С.

Судді                                                                                                       Берднік І. С.

                                                                                                             Зуєв В. А.