ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1189/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/503/24 Категорія: 310020000 	Піньковський Р.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яроміч Ольги Володимирівни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , обгрунтовуючи його тим, що з 01 серпня 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року. Від цього шлюбу мають двох спільних дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. 
Донька Діана навчається в Комунальному закладі фахової педагогічної освіти «Уманський обласний музичний фаховий коледж ім. П.Д. Демуцького Черкаської обласної ради» денної форми навчання та являється студенткою ІV курсу відділу фортепіано. Термін навчання з 01.09.2020 по 30.06.2024. У зв`язку з навчанням дитина не має можливості десь працювати чи отримувати інші прибутки, а тому потребує коштів та матеріальної допомоги. 
Відповідач, як мати, теж мусить брати участь в утриманні їхньої повнолітньої дитини до кінця її навчання, таку можливість має, але добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється. Тому змушений ставити перед судом питання про примусове стягнення з неї аліментів.
На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд ухвалити рішення яким з дня подання позову стягувати з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідачки, на які відповідно до закону може бути звернуто стягнення, щомісячно, на весь період навчання дитини, але не пізніше ніж до досягнення дитиною 23 років. Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць. 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу) на період навчання, щомісячно, починаючи з 22.01.2024 і до закінчення навчання але не більше як до досягнення дитиною 23 років.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що  ОСОБА_4 є дочкою відповідача та після досягнення повноліття продовжує навчання на денній формі, не має самостійного заробітку, та не має можливості працювати, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги для забезпечення навчального процесу та розвитку.
При визначені розміру аліментів суд врахував те, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати таку матеріальну допомогу повнолітній дочці. ОСОБА_1 є працездатною, стан її здоров`я є задовільним, оскільки доказів про зворотне не надано до суду, відомостей про інших утриманців у суду не має.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Яроміч О.В. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що відповідач не має можливості надавати таку матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, оскільки:
-разом з відповідачкою проживає малолітній син сторін по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На його утримання з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовим наказом Уманського міськрайонного суду Черкаської області було стягнуто аліменти в розмірі частки від доходу. Однак останніх 6 місяців ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів на утримання свого сина та має заборгованість на суму 7184,50 грн.
-відповідач є особою з інвалідністю 2 групи, а тому є непрацездатною.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що судом безпідставно стягнуто з неї судовий збір, оскільки вона звільнена від його сплати на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що відповідачка ОСОБА_1 є працевлаштованою і працює в КНП «Уманська центральна міська лікарня» та отримує заробітну плату. 
Вважає, що наявність у відповідачки статусу особи з інвалідністю не свідчить про відсутність у неї можливості надавати матеріальну допомогу своїй дитині.
Щодо його заборгованості по аліментах на утримання сина, то він тривалий час перебував на лікарняному внаслідок ДТП, в якому є потерпілим (кримінальне провадження №12024100000000217 від 14.02.2024 року по ст. 286 КК України, а тому не мав можливості вчасно проводити оплати. Проте на даний час ця заборгованість погашається.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи з 01.08.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року, що підтверджується постановою Черкаського апеляційного суду від 10 січня 2024 року.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .
Згідно з довідкою Комунального закладу фахової педагогічної освіти «Уманський обласний музичний фаховий коледж ім. П.Д. Демуцького Черкаської обласної ради» №5 від 22 січня 2024 року ОСОБА_4 є студенткою ІV курсу відділу фортепіано КЗ ФПО «Уманський обласний музичний фаховий коледж ім. П.Д. Демуцького Черкаської обласної ради» денної державної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2020 по 30.06.2024 року.
ОСОБА_4 є дочкою відповідача ОСОБА_1 , проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, що зокрема, установлено у постанові Черкаського апеляційного суду від 10 січня 2024 року у справі №705/2085/23.
Після досягнення повноліття вона продовжує навчання на денній формі, та навчається на місцях державного замовлення, не має самостійного заробітку та не має можливості працювати. У зв`язку з цим ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги для забезпечення навчального процесу та розвитку.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 .
Разом з відповідачкою проживає їх спільний з ОСОБА_2 син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до судового наказу №705/2084/23 2-н/705/112/23, що виданий Уманським міськрайонним судом 26.04.2023, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 21.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до довідки відділу ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області від 04.06.2024 №57404/4 у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7184,50 грн.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, до яких, зокрема, належать: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.
Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей. Більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу.
Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що донька відповідачки - ОСОБА_4 продовжує навчатися у Комунальному закладі фахової педагогічної освіти «Уманський обласний музичний фаховий коледж ім. П.Д. Демуцького Черкаської обласної ради» та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 зобов`язана та має можливість утримувати повнолітню доньку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Та обставина, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи не свідчить про неможливість надавати допомогу на утримання доньки на період її навчання.
Відповідачкою не надано доказів того, що вона не має матеріальної змоги надавати допомогу на утримання доньки та не надано доказів відсутності будь-яких інших доходів, окрім як пенсії по інвалідності.
Колегія суддів відхиляє твердження відповідача у справі з приводу наявності заборгованості у ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання їх спільного сина, оскільки дана обставина не виключає необхідності їй надавати допомогу на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 та потреби останньої у такій допомозі від матері.
Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку по суті розглянутого спору та підстав для скасування судового рішення у даній частині не вбачається.
Щодо судового збору
Положеннями статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, серед іншого, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
ОСОБА_1 згідно з пенсійним посвідченням від 20 січня 2021 року є особою з інвалідністю другої групи. 
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 судовий збір не сплачено, а тому відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат пов`язаних з оплатою судового збору, оскільки вони фактично компенсовані за рахунок держави.
Тому судове рішення у частині судового збору підлягає скасуванню.
Оскільки фактично судове рішення по суті спору залишено колегією суддів без змін, тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу заявлених ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яроміч Ольги Володимирівни - задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 травня 2024 року- скасувати у частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 1211,20 грн.
В решті судове рішення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді