Справа № 309/3373/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       06 червня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.
       з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Хустської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування в Закарпатській області на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року, ухваленого суддею Орос Я.В. за позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє адвокат Рішко Павло Михайлович до Хустської міської ради, треті особи Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування в Закарпатській області, Відділ містобудування та архітектури Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хустської міської ради, треті особи Державна архітектурно-будівельна інспекція в Закарпатській області, відділ містобудування та архітектури Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно.
Позов обґрунтований тим, що згідно договору купівлі-продажу від 19.12.2013 позивач набув права власності на нежитлову будівлю старої амбулаторії, розташовану по АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім цього, у відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.10.2015 позивач набув права власності на земельну ділянку, площею 0,0363 га, кадастровий номер 2125384200:03:001:0028, розташовану в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після набуття права власності на земельну ділянку, цільове призначення земельної ділянки площею 0,0363 га, кадастровий номер 2125384200:03:001:0028, було змінено позивачем з будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги на будівництво та обслуговування будівель торгівлі.
Крім цього, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2020 позивач набув права власності на земельну ділянку, площею 0,0107 га, кадастровий номер 2125384200:03:001:0286, для ведення особистого селянського господарства. Після набуття права власності на земельну ділянку, цільове призначення земельної ділянки, площею 0,0107 га, кадастровий номер 2125384200:03:001:0286, було змінено позивачем з ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування будівель торгівлі.
На земельній ділянці площею 0,0363 га, кадастровий номер 2125384200:03:001:0028, та земельній ділянці, площею 0,0107 га, кадастровий номер 2125384200:03:001:0286, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, позивачем проведено реконструкцію належної йому будівлі старої амбулаторії на будівлю магазину-кафе з вбудованою квартирою.
Відповідно до рішення Кошелівської сільської ради від 15.02.2017 внесено зміни по с. Залом, а саме: розділено вулицю без назви (території, яка неподілена на вулиці) на вулицю Центральна, яка розташована на території Кошелівської сільської ради, проведено зміну нумерації будинку та іншої споруди, стара назва та номер будинку АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Кошелівської сільської ради Хустського району Закарпатської області № 1815 від 02.12.2020, побудована гр. ОСОБА_1 будівля магазину-кафе з вбудованою квартирою загальною площею 473,6 кв.м. має адресний номер (поштову адресу): АДРЕСА_2 .
Відповідно до технічного паспорту на будівлю магазину-кафе з вбудованою квартирою, виготовленого ФОП ОСОБА_2 13.08.2020, до складу будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , входять: будівля магазину-кафе, мансарда нежитлові приміщення, мансарда квартира, прибудова, тераса, навіс, огорожа, хвіртка. Загальна площа будівлі 473,6 кв.м. 
Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки, реконструкція належної позивачу будівлі старої амбулаторії на будівлю магазину-кафе з вбудованою квартирою у АДРЕСА_2 , вчинена позивачем без отримання у встановленому порядку дозволу на право проведення будівельних робіт.
Побудований позивачем об`єкт - є об`єктом змішаного використання, при цьому, площа нежитлових комерційних та допоміжних приміщень (329,2 кв.м.) є більшою за житлову площу (144,4 кв.м.) Вважає, що цільове призначення земельної ділянки відповідає цільовому призначенню побудованої на ній будівлі.
З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю магазину-кафе з вбудованою квартирою, загальною площею 473,6 кв.м., розташовану у АДРЕСА_2 .

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року позов задоволено. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна – будівлю магазину-кафе з вбудованою квартирою загальною площею 473,6 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2 . 

Хустська окружна прокуратура, в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування в Закарпатській області, подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано вимоги статей 182, 331 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими визначено, що всі об`єкти нерухомого майна після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації, та лише після цього особа набуває право власності на таке майно. 
В силу вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції також не взято до уваги те, що на момент реконструкції об`єкту нерухомості (2015 рік) позивач ОСОБА_1 володів лише однією земельною ділянкою, а саме, земельною ділянкою площею 0,0363 га для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2125384200:03:001:0028. Там чином, на момент будівництва (2015 рік), у позивача не було жодних правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2125384200:03:001:0286 площею 0,0107 га.
З вищенаведених обставин справи слід вважати, що спірна будівля є самочинно збудованим об`єктом (будівля змішаного типу), при цьому його будівництво розпочато без належного дозволу, без затвердженого проекту та без отримання сертифікату (декларації) про введення його в експлуатацію, а також на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети.
При цьому матеріали справи не містять жодного належного та допустимого документального доказу на підтвердження та доведення законності, відповідності встановленим правилам і вимогам спірного будівництва. А технічний паспорт на який посилається позивач, не є документом дозвільного характеру, на підставі якого розпочинається будівництво чи вводиться об`єкт в експлуатацію. Технічний паспорт є лише результатом комплексу робіт щодо обмірювання уже збудованого об`єкта нерухомого майна з визначення його складу.
Крім того, звіт про проведення технічного обстеження від 01.12.2020 не є тим допустимим доказом дотримання будівельних, санітарних, протипожежних норм, стандартів і правил, відповідності розробленій та затвердженій в установленому законодавством порядку проектній документації стосовно зазначеного об`єкта будівництва та врахування вимог безпечності об`єкта з огляду на передбачуваний характер його експлуатації та числа доступу людей до нього, які відповідно, можуть давати підстави для висновку щодо необхідності прийняття даного об`єкта будівництва до експлуатації.
Декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось. А натомість, управлінням ДАБІ у Закарпатській області на звернення (а не декларацію) позивача надано роз`яснення про форму та порядок вчинення дій. Вказане свідчить про відсутність позасудового вирішення позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства питання введення в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва, а відтак і про відсутність спору.
Усупереч вимогам чинного законодавства судом першої інстанції залишено поза увагою, те, що позивач не звертався до Управління державно-архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області для набуття права власності та введення об`єкту в експлуатацію у встановленому законом порядку, а одразу звернувся з позовом до суду про визнання права власності.
Відтак, рішення суду першої інстанції про задоволення позову за умови необґрунтованості та недоведеності позовних вимог є незаконним та постановленим з грубим порушенням вимог статей 81, 89, 263-265 ЦПК України, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, за наступних підстав.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
       Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ході перегляду справи апеляційним судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І., зареєстрованого в реєстрі за №5732, ОСОБА_1 купив у Кошелівської сільської ради Хустського району нежитлову будівлю – стару амбулаторію, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа нежитлової будівлі становить 71,6 кв.м. 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.01.2014 року ОСОБА_1 зареєстрував на зазначений об`єкт право власності. 
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І., зареєстрованого в реєстрі за №5121, ОСОБА_1 купив у Кошелівської сільської ради Хустського району земельну ділянку, яка відноситься до категорії земель: землі для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, загальною площею 0,0363 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - 2125384200:03:001:0028, реєстраційний номер 225818421253. 
Згідно розпорядження голови Хустської РДА Павлій Н.І. від 12.12.2016 року за №556 цільове призначення земельної ділянки, загальною площею 0,0363 га, кадастровий номер земельної ділянки 2125384200:03:001:0028, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на території Кошелівської сільської ради, змінено із земель для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги на землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2016 року ОСОБА_1 зареєстрував на зазначений об`єкт право власності. 
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2022 вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 . Згідно даного свідоцтва спадщина складається із земельної ділянки площею 0,0107, кадастровий номер якої 2125384000:03:001:0286, цільове призначення земельної ділянки  - для ведення особистого селянського господарства.
Згідно розпорядження голови Хустської РДА Павлій Н.І. від 10.03.2021 за №96 цільове призначення земельної ділянки, загальною площею 0,0107 га, кадастровий номер земельної ділянки 2125384000:03:001:0286, яка розташована в АДРЕСА_2 , на території Кошелівської сільської ради, змінено із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.03.2021 ОСОБА_1 зареєстрував на зазначену земельну ділянку  право власності. 
Згідно витягу з рішення Кошелівської сільської ради XII сесії VII скликання від 15 лютого 2017 року внесено зміни по с. Залом, а саме: розділено вулицю без назви (території, яка неподілена на вулиці) на вулицю Центральна, яка розташована на території Кошелівської сільської ради, проведено зміну нумерації будинку та іншої споруди, стара назва та номер будинку АДРЕСА_1 , змінено на АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Кошелівської сільської ради Хустського району Закарпатської області №1815 від 02.12.2020 року, побудована гр. ОСОБА_1 будівля магазину-кафе з вбудованою квартирою загальною площею 473,6 кв.м. має адресний номер (поштову адресу): АДРЕСА_2 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Кошелівської сільської ради Хустського району Закарпатської області №1817 від 02.12.2020, побудована гр. ОСОБА_1 будівля магазину-кафе з вбудованою квартирою загальною площею 473,6 кв.м. у АДРЕСА_2 , знаходиться на земельних ділянках площею 0,0107 га, кадастровий номер 2125384200:03:001:0286 та площею 0,0363 га, кадастровий номер 2125384200:03:001:0028, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Також в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на будівлю магазину – кафе з вбудованою квартирою, загальною площею 473,6 кв.м, до складу будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , входять: будівля магазину-кафе, мансарда нежитлові приміщення, мансарда квартира, прибудова, тераса, навіс, огорожа, хвіртка.
Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівлі магазину-кафе з вбудованою квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , складеного ФОП ОСОБА_4 , за результатами технічного обстеження об`єкту встановлено, що технічний стан конструкції та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний). Фактичний стан конструкції будівлі магазину-кафе з вбудованою квартирою задовольняє вимогам міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації за їх функціональним призначенням, як будівля змішаного типу, а саме будівля магазину-кафе з вбудованою квартирою.
Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного ТОВ «Ріалті-О», встановлена ринкова вартість об`єкту нерухомого майна - будівлі магазину-кафе з вбудованою квартирою у АДРЕСА_2 , становить суму 516 399,00 грн. 
З листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області № 792/1007/1.20/2-20 від 25.08.2020 р. вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Управління зі зверненням про надання інформації щодо можливості прийняття в експлуатацію реконструйованого об`єкту будівництва ”Магазин-кафе з вбудованою квартирою“ АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що зазначений об`єкт будівництва має ознаки самочинного будівництва, це в свою чергу унеможливлює прийняття в експлуатацію зазначеного об`єкта будівництва. Можливим механізмом узаконення такого будівництва з визнання права власності на збудований об`єкт є судове рішення. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду на підставі достатніх доказів та при цьому враховано, що права та інтереси третіх осіб не порушуються.
Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на такі доводи.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Аналіз норм ЦК України, які регулюють відносини права власності, вказує на те, що право власності – це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
       Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності – це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.
       Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні норми чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
       Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
       Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про 28/pravo1/T04_1618.html?pravo=1#10244" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">регулювання містобудівної діяльності», частинами п`ятою та восьмою статті 39 якого встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
       Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Встановленим є той факт, що ОСОБА_1 при зверненні до Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області не подавав Декларацію про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом ”Магазин-кафе з вбудованою квартирою“ і така не розглядалась та рішення про її реєстрацію або повернення не приймалось, проте звернувся до суду з позовом про визнання права власності.
       Матеріали справи не містять інформації про наявність у ОСОБА_1 дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту торгівлі та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку, а сам по собі долучений позивачем до матеріалів справи технічний паспорт на об`єкт самочинного будівництва від 13.08.2020 року та звіт про проведення технічного обстеження від 01.12.2020 року не можуть підмінювати передбачені чинним законодавством у сфері будівництва дозвільні документи та не свідчать про відповідність самочинного будівництва вимогам будівельних норм. Тобто, наявність звіту про проведення технічного обстеження від 01.12.2020 року не є доказом відсутності порушень будівельних норм, бо такий лише встановлює технічну можливість експлуатації такої будівлі.
       В свою чергу встановлення наявності чи відсутності відхилень від вимог державних будівельних норм можливо тільки за результатами експертизи проектів будівництва в Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи (затвердженому постановою КМ України від 11.05.2011 № 560). Більше того, відповідно до пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України від 13.04.2011 № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. З цього слідує, що технічне обстеження виконується вже після можливого визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, та аж ніяк не може слугувати підставою для прийняття такого судового рішення. 
       Крім зазначеного, колегія суддів звертає увагу також на те, що процедурою зазначеною у абзацах 1 - 3 пункту 9 розділу V ”Прикінцевих положень“ ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI визначено, що Орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію:
збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів;
збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.
Зазначена норма наводить виключний перелік об`єктів, збудованих без дозвільних документів на виконання будівельних робіт, прийняття в експлуатацію яких можливе за вказаної процедури. Водночас, даною нормою не передбачено введення в експлуатацію без дозвільного документа на виконання будівельних робіт інших об`єктів, таких як громадські будівлі, будівлі торгівлі тощо. Для інших об`єктів будівництва, обов`язковою умовою для прийняття закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію є наявність відповідного дозвільного документу, що дає право на виконання будівельних робіт. 
       Отже, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , здійснивши самочинне будівництво, до компетентних державних органів щодо прийняття будівлі забудови до експлуатації та оформлення права власності не звертався, що свідчить про відсутність спору про право. А звернення до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області за отриманням інформації (довідки) відносно можливості прийняття в експлуатацію реконструйованого об`єкту будівництва не може стверджувати про те, що ОСОБА_1 у належний та відповідний спосіб звертався до компетентного органу з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. Та за цієї обставини, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження, які притаманні в даному випадку органу контролю в сфері будівництва.

       Відповідно до змісту ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач – це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.
       Пред`являючи позов про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю магазину-кафе з вбудованою квартирою загальною площею 473,6 кв.м., ОСОБА_1 в якості відповідача зазначив Хустську міську раду, Хустського району Закарпатської області. Третіми особами визначено ДІАМ України та Відділ містобудування та архітектури Хустської міської ради, Хустського району Закарпатської області. Інших же осіб, в порядку вимог ст. 51 ЦПК України до справи у якості відповідача/співвідповідачів не залучалося. 
Разом з цим, перед зверненням у суд з позовом,  ОСОБА_1  не звертався до Управління ДІАМ в Закарпатській області із заявою стосовно прийняття в експлуатацію самочинно збудованого магазину-кафе з вбудованою квартирою. А тому, орган державного архітектурно-будівельного контролю у відповідності до вимог передбачених «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (затвердженого у редакції постанови КМ України від 08.09.2015 р. № 750) не приймав відповідного рішення про відмову в реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1). Зазначене є свідченням того, що ОСОБА_1 передчасно звернулась у суд з позовом, тоді як відсутнім у нього був спір з органом державного архітектурно-містобудівного контролю. 
Крім цього, за наявності рішення суду про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт, власник такого об`єкту заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-містобудівного контролю декларацію про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду. Тож, відповідний орган державного архітектурно-містобудівного контролю повинен був бути стороною у справі в якості відповідача або співвідповідача. 
       Разом з цим в ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про архітектурну діяльність» зазначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
       Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про архітектурну діяльність» до уповноважених органів містобудування та архітектури належать:
центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури;
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури;
орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури;
структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури;
виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.
А частина 3 цієї статті зазначає, що з метою забезпечення виконання функцій, пов`язаних з організацією замовлення розроблення, оновлення та затвердження містобудівної документації (змін до неї), у складі уповноваженого органу містобудування та архітектури може утворюватися окремий структурний підрозділ. Примірне положення про такий структурний підрозділ затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури.
З огляду на наведене, саме Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області як правонаступник Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області є одним з уповноважених державою органів, що здійснює захист інтересів держави у вказаній сфері, оскільки здійснює повноваження у сфері державного архітектурно-містобудівного контролю та нагляду.
       Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що рішення суду щодо визнання за  ОСОБА_1  права власності на самочинно збудований магазин-кафе з вбудованою квартирою прийнято за відсутності Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, яка є відповідним уповноваженим державою органом на здійснення повноважень у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Тобто, таке судове рішення безпосередньо стосується прав, інтересів та (або) обов`язків Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області. 
       За правилами ч. 1 ст. 43 ЦПК України - учасники справи мають право:
1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;
2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;
3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;
4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;
5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;
6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
       А згідно частин 1, 2, 7 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу:
1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;
2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;
3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.
       За даних обставин на думку апеляційного суду, обов`язковим є залучення до розгляду в справі у якості відповідача чи одного з відповідачів Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області як особи, що являється уповноваженим органом у сфері державного архітектурно-будівельного контролю. 
Не вчинення судом першої інстанції зазначеної процесуальної дії призвело до порушення прав Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області передбачених статтями 43, 49 ЦПК України, якими мала право скористатись при розгляді судом заявлених позовних вимог.
       Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області як уповноважений державою орган у сфері державного архітектурно-будівельного контролю в даній справі мала статус третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, тоді як повинна була бути залученою до розгляду справи у якості відповідача чи співвідповідача через те, що вирішує питання про прийняття декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке може бути визнано право власності за рішенням суду. Зазначена обставина була залишена судом першої інстанції поза увагою, що вплинуло на процесуальний статус такої сторони, який не наділений тими процесуальними правами та обов`язками, якими процесуальне законодавство наділяє відповідача у справі. 
       Варто звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року виснував про те, що вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.
       А звідси, оскарження керівником Хустської окружної прокуратури переглядаємого апеляційним судом рішення суду першої інстанції, спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання такого як безпечність існування самочинно збудованого комерційного об`єкта для жителів та гостей населеного пункту з врахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власності. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства у сфері архітектурного будівництва вийшов за межі своїх дискреційних повноважень, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно, та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне. Та в порушення процесуальних норм судом до участі у справі не було залучено як сторону справи Державну інспекцію архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області, яка несе безпосередньо матеріально-правову відповідальність перед позивачем. Проте в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи належного відповідача у порядку ст. 51 ЦПК України на стадії апеляційного перегляду.
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

       Згідно платіжного доручення від 02.12.2022 р. за № 1310 за подання апеляційної скарги Закарпатська обласна прокуратура сплатила судовий збір у сумі 7 744,50 грн.
       Тож, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 744,50 грн., понесений останньою за подачу апеляційної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Хустської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування в Закарпатській області, задовольнити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року скасувати та постановити у цій справі постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до Хустської міської ради, треті особи Державна архітектурно-будівельна інспекція в Закарпатській області, відділ містобудування та архітектури Хустської міської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно. 

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 на користь Закарпатської обласної прокуратури, код ЄДРПОУ – 02909967, 88000, вулиця Коцюбинського, 2-а, місто Ужгород, Закарпатська область судові витрати у розмірі 7 744,50 гривні, судового збору за подання апеляційної скарги. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 18 червня 2024 року.
       
Суддя-доповідач:

Судді: