Дата документу 24.07.2024 Справа № 337/4651/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 22-ц/807/1368/24                                Головуючий у 1-й інстанції:Сидорова М.В. 
Є.У.№  337/4651/23         Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня  2024 року                             м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючої:        Кочеткової І.В.,
суддів:           Кухаря С.В.,
Трофимової Д.А.,   
секретар: Смокотіна В.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та стягнення коштів за час простою,
за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради інтереси яких представляє адвокат Сідельникова Олена Леонідівна на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2024 року, 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 звернулись до суду з позовом до Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради (далі – Токмацька БЛІЛ») про встановлення факту, що має юридичне значення, та стягнення коштів за час простою. 
Зазначали, що перебувають у трудових відновинах з КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до теперішнього часу. Територія Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області з 26.02.2022 є тимчасово окупованою представниками збройних формувань держави-агресора РФ. 
Через окупацію та активні бойові дії позивачі вимушені були покинути свої домівки та переміститися до неокупованих територій України з реєстрацією внутрішньо переміщених осіб, що унеможливило виконання ними трудових обов`язків. Вказані обставини фактично поставили позивачів в умови простою, оскільки вони не мали можливість продовжити роботу через те, що на їх робочому місці виникла ситуація, небезпечна для їх життя та здоров`я і навколишнього природнього середовища не з їх вини. 
Разом з тим, відповідач припинив нарахування та виплату заробітної плати. При цьому наказ про оголошення простою відповідач не видавав, переведення на інше місце роботи не пропонував.
Про початок фактичного простою позивачі повідомляли роботодавця в усній та письмовій формі всіма можливими способами, оскільки під час бойових дій та евакуації не вдавались до формальностей щодо порядку повідомлення. Роботодавцю було достеменно відомо про позивачів, які вимушено евакуювалися та вимушено зупинили свою роботу навесні 2022 року в КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР.
На підставі викладеного просили встановити факт простою у виконанні ними своїх трудових обов`язків в КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР за період з 01.06.2022 по 01.09.2023, позивач ОСОБА_8 - за період з 01.11.2022 по 01.09.2023, позивач   ОСОБА_9 - за період з 01.06.2022 по 11.11.2022, позивач ОСОБА_13 - за період з 01.10.2022 по 01.09.2023, а також стягнути з КП «Токмацька БЛІЛ» на їх користь кошти за час простою, розраховані як середній заробіток за ці періоди, а саме на користь ОСОБА_1 у розмірі 90998,88 грн., ОСОБА_2 328788,18 грн., ОСОБА_3 169365,28 грн., ОСОБА_4 189000 грн., ОСОБА_5 189000 грн., ОСОБА_6 226323,58 грн., ОСОБА_7 279837,88 грн., ОСОБА_8 122 968,80 грн., ОСОБА_9 128 801,64 грн., ОСОБА_10 241 181,78 грн., ОСОБА_11 189 000 грн., ОСОБА_12 132 771,19 грн., ОСОБА_13 99 565,38 грн., ОСОБА_14 141 750 грн., ОСОБА_15 210 198,24 грн.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_1  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023 у розмірі 90998,88 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023 у розмірі 319697,27 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_3  середній заробіток за період з01.06.2022 по 01.08.2023 у розмірі 169365, 28 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023у розмірі 189 000, грн.. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_5 середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023 в сумі 189 000 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_6  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023у розмірі 226 323,58 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_7  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023 у розмірі 279837,88 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_8  середній заробіток за період з 01.11.2022 по 01.08.2023у розмірі 122 968,80 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_9  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.11.2022 у розмірі 128 801,64 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_10  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023 у розмірі 241 181,78 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_11  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023у розмірі 189 000 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_12  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023у розмірі 109 340,98 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_13  середній заробіток за період з 01.10.2022 по 01.08.2023 у розмірі 99565, 38 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_14  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023 у розмірі 141 750 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_15  середній заробіток за період з 01.06.2022 по 01.08.2023у розмірі 210 198,24 грн. з подальшим вирахуванням із вказаної суми податків та обов`язкових платежів.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15   - відмовлено.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15  витрати на правову допомогу по 1 000 грн. кожному.
Стягнуто з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на користь держави судовий збір в сумі 13 420 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради, інтереси якої представляє адвокат Сідельникова О.Л., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати  і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував принцип jura novit curia, не визначився з характером спірних правовідносин, неправильно визначив розмір середнього заробітку позивачів. Вважає, що позивачами не доведено обставин про наявність простою, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також апелянт вказав, що позивачі відмовились працювати в умовах окупації, хоча лікарня продовжувала працювати і надавати медичну допомогу населенню до листопада 2023 року, тому у роботодавця відсутній обов`язок виплачувати позивачам заробітну платню. В матеріалах справи відсутні докази наявної заборгованості роботодавця перд позивачами.Апелянт також заперечував щодо надміру стягнутих судом з лікарні на користь позивачів витрат на правову допомогу, вважаючи справу не значної складності,а зібрані документи практично дублюють один одного.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачі, в інтересах яких діє адвокат Коломоєць І.В., вважають рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і справедливим. Зазначають, що судом першої інстанції правильно застосовано принцип «суд знає закон». Стягнення середнього заробітку на користь позивачів є правомірним, отримані ОСОБА_2 кошти у червні 2022 року враховані судом при визначенні розміру відшкодування. Відповідач не надав суду альтернативного розрахунку або будь-якої іншої інформації про суми та період виплати заробітної плати. Середній заробіток обрахований у відповідності до Порядку №100, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995. Після початку бойових дій і окупації м.Токмака жодних інструкцій чи вказівок від алміністрації лікарні не було. Позитвачі деякий час продовжували працювати в лікарні, про зміну суттєвих умов праці їх не попереджали, хоча фактично лікарня почала надавати медичну допомогу військовим. Суд врахував, що позивачі вимушено припинили виконувати свої трудові обов`язки, один із корпусів лікарні був пошкоджений під час обстрілу, в лікарні були відсутні водо і теплопостачання, обладнання і медичні препарати. Наведена в апеляційній скарзі судова практика не підлягає застосуванню, оскільки вона склалася за інших фактичних обставин, не стосувалася окупований територій і території, на яуій велись активні бойові дії. Відповідач самоусунувся від надання будь-яких доказів, своїх контр розрахунків суду не надав, а отже відсутні підстави длч висновку про неправильне визначення середнього заробітку. Щодо розміру витрат на правову допомогу, вважають їх співмірними, оскільки кожен із відповідачів сплатив адвокату по 1000 грн. 
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам закону.
Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Згідно з ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч.1). Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3).
Згідно з інформацією, яка міститься у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.09.2023, КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, має код ЄДРПОУ 41477873, місцезнаходження: Запорізька область, місто Токмак, вул. Центральна, буд.55Ж (т.1 арк.144).
Згідно зі Статутом КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (нова редакція), який був затверджений рішенням Токмацької міської ради 27.04.2020 №7, КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (далі – підприємство) є закладом охорони здоров`я – комунальним унітарним некомерційним підприємством Токмацької міської ради, що надає вторинну медичну допомогу будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом (п.1.1 Статуту). Місцезнаходження підприємства: 71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Центральна, 55Ж (п.2.2. Статуту). Основною метою створення підприємства є забезпечення медичного обслуговування населення шляхом надання йому медичних послуг в порядку та обсязі, встановлених законодавством (п.3.1 Статуту). Підприємство є юридичною особою (п.4.1 Статуту). Підприємство створює належні умови для високопродуктивної праці, забезпечує додержання законодавства про працю, правил та норм охорони праці, техніки безпеки, соціального страхування; здійснює бухгалтерський облік, веде фінансову та статистичну звітність згідно з законодавством (п.6.2.1, п.6.2.2 Статуту). До обов`язків підприємства належить створення для працівників належних і безпечних умов праці, забезпечення додержання чинного законодавства України про працю, правил та норм охорони праці, техніки безпеки, соціального страхування (п.6.3.3. Статуту). Поточне керівництво підприємством здійснює керівник підприємства – Головний лікар (Директор) (п.7.2. Статуту), який приймає рішення про прийняття на роботу, звільнення з роботи працівників підприємства, а також інші, передбачені законодавством про працю рішення в сфері трудових відносин, укладає трудові договори (строкові та безстрокові) з працівниками підприємства (п.7.5.9 Статуту), забезпечує дотримання на підприємстві вимог законодавства про охорону праці, санітарно-гігієнічних та протипожежних норм і правил, створення належних умов праці (п.7.5.13 Статуту), уживає заходи до своєчасної та в повному обсязі виплати заробітної плати (п.7.5.14 Статуту) (т.2 арк.207-213).
Аналогічні положення містяться у Статуті КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (нова редакція), який був затверджений розпорядженням начальника міської військової адміністрації 14.11.2023 №239, крім п. 2.2., у якому зазначено місцезнаходження підприємства: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.3. Статуту, місцезнаходження структурного підрозділу: АДРЕСА_2 (т.2 арк.214-221).
Інформація про місцезнаходження КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, код 41477873, за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Медведєва сержанта, буд.4, міститься у виписці на безкоштовний запит відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка надана представником відповідача під час судового розгляду (т.2 арк.105).
Судом також встановлено, що простійним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 , вона є внутрішньо переміщеною особою з 19.05.2022, фактичним місцем її проживання/перебування є адреса: АДРЕСА_4 (т.1 арк.7). З 02.01.2018 ОСОБА_1 працює сестрою-господинею соматичного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.8), а з 06.12.2023 молодшою медичною сестрою (санітаркою-прибиральницею) клініко-діагностичного відділення м.Запоріжжя КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.2 арк.221 зворот), нарахування та виплата заробітної плати на вказаному підприємстві припинене з 01.06.2022 та не виплачувалась на час звернення до суду з вказаним позовом (т.1 арк.9-10).
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , є внутрішньо переміщеною особою, з 16.06.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є адреса: АДРЕСА_6 (т.1 арк.12). З 02.01.2018 ОСОБА_2 обіймала посаду лікаря-кардіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії та ліжками амбулаторного гемодіалізу КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, 21.12.2018 переведена на посаду лікаря-терапевта соматичного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.13-14), нарахування та виплата заробітної плати на вказаному підприємстві припинено з 01.07.2022 (т.1 арк.15-17).
ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , є внутрішньо переміщеною особою, з 29.06.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є АДРЕСА_8 (т.1 арк.21). З 03.01.2018 ОСОБА_3 працювала сестрою медичною стаціонару (палатної) для хворих з гнійними захворюваннями хірургічного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, з 31.12.2021 працює сестрою медичною стаціонару (палатної) хірургічного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.22-24), нарахування та виплата їй заробітної плати на вказаному підприємстві припинене повністю з 01.05.2022 (т.1 арк.24-25).
ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 , є внутрішньо переміщеною особою, з 13.04.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є   АДРЕСА_10 (т.1 арк.27). З 02.01.2018 ОСОБА_4 працювала сестрою медичною стаціонару (перев`язувальна) хірургічного відділення на 0,5 ставки та сестрою медичного стаціонару (перев`язувальна) для хворих з гнійними захворюваннями хірургічного відділення 0,5 ставки КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.28), нарахування та виплата заробітної плати на вказаному підприємстві припинено повністю з 01.05.2022 (т.1 арк.29).
ОСОБА_5 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_11 , є внутрішньо переміщеною особою, з 20.04.2022 фактичним місцем її проживання є АДРЕСА_12 (т.1 арк.32). З 02.01.2018 ОСОБА_5 працювала фельдшером-лаборанткою клініко-діагностичної лабораторії КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.33-34), нарахування та виплата заробітної плати на вказаному підприємстві припинено повністю з 01.05.2022 (т.1 арк.35).
ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_13 , є внутрішньо переміщеною особою, з 03.05.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є АДРЕСА_14 (т.1 арк.37 зворот). З 03.01.2018 ОСОБА_6 працювала лікарем-педіатром-неонатологом акушерсько-гінекологічного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.38-39), нарахування та виплата заробітної плати припинено з 01.04.2022 (т.1 арк.40).
ОСОБА_7 зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_15 , є внутрішньо переміщеною особою, з 26.04.2022 фактичним місцем його проживання/перебування є   АДРЕСА_16  (т.1 арк.42). З 02.01.2018 ОСОБА_7 працював лікарем-невропатологом соматичного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.43-44), нарахування та виплата заробітної плати припинено з 01.06.2022 (т.1 арк.45-47).
ОСОБА_8 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_17 , є внутрішньо переміщеною особою, з 28.09.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є   АДРЕСА_18  (т.1 арк.49 зворот). З 03.01.2018 ОСОБА_8 працювала сестрою медичною з фізіотерапії поліклініки КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.50-51), нарахування та виплата їй заробітної плати на вказаному підприємстві припинене повністю з 01.11.2022 (т.1 арк.53-54).
ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_19 , є внутрішньо переміщеною особою, з 18.04.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є АДРЕСА_20  (т.1 арк.58). З 03.01.2018 ОСОБА_9 працювала лікарем-акушером-гінекологом акушерсько-гінекологічного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.59-60), нарахування та виплата заробітної плати припинено з 01.05.2022 (т.1 арк.61).
ОСОБА_10 зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_21 , є внутрішньо переміщеною особою, з 18.06.2022 фактичним місцем його проживання/перебування є   АДРЕСА_22  (т.1 арк.63 зворот). З 03.01.2018 ОСОБА_10 працює лікарем з ультразвукової діагностики жіночої консультації; КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (вказані обставини відповідачем не оспорюються), нарахування та виплата заробітної плати на вказаному підприємстві припиненщ з 01.05.2022 (т.1 арк.64).
ОСОБА_11 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_23 , є внутрішньо переміщеною особою, з 09.09.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є  АДРЕСА_24  (т.1 арк.66). З 03.01.2018 ОСОБА_11 працювала сестрою медичною поліклініки з функціональної діагностики відділення по обслуговуванню дорослого населення поліклініки КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, 31.12.2021 працювала сестрою медичною поліклініки (дерматовенерологічного кабінету) поліклініки КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.67), нарахування та виплата заробітної плати припинено з 01.05.2022 (т.1 арк.68).
ОСОБА_12 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_25 , є внутрішньо переміщеною особою, з 13.04.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є   АДРЕСА_26  (т.1 арк.71). З 02.01.2018 ОСОБА_12 працювала молодшою медичною сестрою з догляду за хворими (палатна) соматичного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.72-73), нарахування та виплата заробітної плати припинені з 01.04.2022 (т.1 арк.74).
ОСОБА_13 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_27 , є внутрішньо переміщеною особою, з 17.10.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є   АДРЕСА_28  (т.1 арк.77). З 02.01.2018 ОСОБА_13 працювала молодшою медичною сестрою з догляду за хворими (палатна) хірургічного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.78), нарахування та виплата заробітної плати припиненщ з 01.10.2022 (т.1 арк.79).
ОСОБА_14 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_29 , є внутрішньо переміщеною особою, з 19.04.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є  АДРЕСА_30  (т.1 арк.81). З 02.01.2018 ОСОБА_14 працювала акушеркою жіночої консультації КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, 31.12.2021 переведена на 0,75 ставки акушерки жіночої консультації КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.82-83), нарахування та виплата заробітної плати припинено з 01.05.2022 (т.1 арк.84-85).
ОСОБА_15 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_31 , є внутрішньо переміщеною особою, з 12.04.2022 фактичним місцем її проживання/перебування є  АДРЕСА_32  (т.1 арк.88). З 01.01.2018 ОСОБА_15 працювала сестрою медичною стаціонару (палатна) соматичного відділення КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР (т.1 арк.89), нарахування та виплата заробітної плати припинено з 01.05.2022 (т.1 арк.90-91).
У листі директора Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації від 22.11.2022 №03Т/322-Гл-МОЗ зазначено, що ОСОБА_1 14.11.2022 звернулась на гарячу лінію Міністерства охорони здоров`я України з питанням стосовно нарахування їй заробітної плати. З метою перевірки вказаних фактів, у керівника КП КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР було взято пояснення (т.1 арк.96).
Так, згідно з листом КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР від 21.11.2022 №04/0989, який підписаний заст. директора Андрієм Соколовським та адресований директору Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації, керівництвом лікарні було розглянуто звернення ОСОБА_1 , яке надійшло на гарячу лінію Міністерства охорони здоров`я України 14.11.2022 стосовно нарахування заробітної плати. За наслідками розгляду звернення було встановлено, що з 12.05.2022 вона відсутня на робочому місці, а саме у соматичному відділенні підприємства за адресою: АДРЕСА_2 . Про свою відсутність адміністрацію підприємства не повідомила та на робочому місці не з`являється, тому у табелі робочого часу зазначені неявки з нез`ясованих причин. У зв`язку з цим відсутні підстави для нарахування та виплати їй заробітної плати. 16.05.2022 на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення з вимогою надати в письмовій формі пояснення щодо причин відсутності на роботі (вих.№02\0611 від 16.05.2022). Станом на час надходження скарги, такого пояснення підприємство не отримувало.
Також у вказаному листі зазначено, що КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР з дня повномасштабної агресії РФ проти України працює, рішень про запровадження простою не приймалось (т.1 арк.95).
Листом від 20.12.2022 за вих.№Ко-11-2Ел Токмацька міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області на скаргу співробітників КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР про відсутність виплати заробітної плати повідомила, зокрема, про те, що за інформацією директора лікарні ОСОБА_16 вказані у скарзі працівники працювали в різних структурних підрозділах КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР та були відсутні на робочому місці за адресою: АДРЕСА_2 . Про свою відсутність адміністрацію підприємства не повідомили та на робочому місці не з`являються, тому у табелі робочого часу зазначені неявки з нез`ясованих причин. На адресу кожного заявника було направлено повідомлення з вимогою надати в письмовій формі пояснення щодо причин відсутності на робочому місці, але жодних пояснень підприємство не отримувало. У зв`язку з цим відсутні підстави для нарахування та виплати їм заробітної плати. Після з`ясування обставин та виявлення, що причини були поважні, табель обліку використання робочого часу необхідно скорегувати (т.1 арк.97).
Листом від 10.04.2023 за № ПС\3\792-ЗВ-23 Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці на звернення ОСОБА_8 , яке надійшло з Урядової «гарячої лінії» за вх. № Л-696/ПС-23 від 06.04.2023 щодо можливих порушень вимог законодавства про працю КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР повідомлено, зокрема, про те, що у зв`язку з прийняттям Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» здійснення заходів державного нагляду (контролю), а також на підставі постанови КМУ №303 від 13.03.2022 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану тимчасово припинено. Керівництву КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР направлено листа для консультаційної підтримки роботодавців та попередження порушення прав працівників, виходячи з питань порушених у зверненні для вирішення питання по суті (т.1 арк.56).
Пологівською районною військовою адміністрацією листом від 27.04.2023 за №047-03/З-047-УГЛ надано відповідь на звернення ОСОБА_4 , яке надійшло на Урядову гарячу лінію 12.04.2023 щодо вирішення питання виплати заробітної плати. Пологівська районна військова адміністрація повідомила, що відповідно до реєстраційних документів КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, місцем діяльності та надання медичних послуг лікарні є місто Токмак, вул. Центральна, 55Ж. Лікарня на теперішній час продовжує діяльність з надання медичних послуг, простій (призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами) підприємством не оголошувався. Також у листі зазначено, що за інформацією Токмацької міської військової адміністрації (лист від 19.04.2023 №З-02-ОКЦ), з 25.04.2022 ОСОБА_4 була відсутня на робочому місці, а саме в хірургічному відділенні, де працювала на посаді сестри медичної стаціонару (перев`язувальна). Про причини своєї відсутності адміністрацію лікарні не повідомила, на робочому місці не з`являється, тому в табелі обліку робочого часу зазначені неявки з нез`ясованих причин. В зв`язку з цим КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР вважає, що відсутні підстави для нарахування та виплати заробітної плати. Крім того у листі вказано, що 29.04.2022 на адресу ОСОБА_4 було направлено повідомлення з вимогою надати в письмовій формі пояснення щодо причин відсутності на роботі (вих. № 02\0583 від 29.04.2022). Станом на час надходження звернення на «гарячу лінію» такого пояснення підприємство не отримувало (т.1 арк.30).
Подібні відповіді були надані на звернення позивачів ОСОБА_11 (т.1 а.с.69), ОСОБА_12 (т.1 арк.75), на колективне звернення (т.1 арк.99 зворот-100)..
01.05.2023 Токмацька міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області на звернення ОСОБА_1 стосовно вирішення питання виплати заробітної плати, яке надійшло 21.04.2023 до Запорізького контактного центру, листом за №Т-16-ОКЦ повідомила, що за інформацією керівництва КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР Віталія Пасєвіна, підприємство з дня повномасштабної агресії РФ проти України працює та рішень про запровадження простою не приймалось (т.1 арк.98).
15.05.2023 Департамент охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації на звернення ОСОБА_1 від 31.03.2023 щодо невиплати працівникам КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР заробітної плати, листом за №03Т/211-МОЗ повідомив, що з метою перевірки вказаних фактів, у голови районної державної адміністрації, начальника Пологівської районної військової адміністрації взяті пояснення, які додані до вказаного листа (т.1 арк.99).
На звернення адвоката Коломоєць І.В. Національна служба здоров`я України (НСЗУ) листом від 20.07.2023 №25173/4-15-23 повідомила, що між НСЗУ та КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР укладено договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №1714-Е122-Р000 від 08.02.2022 зі строком дії від дати підписання до 31.12.2022. Додатками до договору визначено, що сторони погодили, що умови договору про надання послуг застосовуються до відносин, які виникли з 01.01.2022. Договором передбачено перелік медичних послуг, загальну орієнтовну ціну договору.
Також повідомлено, що в подальшому, між НСЗУ та КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР укладено договір №3608-Е223-Р000 від 15.02.2023 зі строком дії від дати підписання до 31.12.2023. 
Додатком №56 до договору визначено, що сторони погодили, що умови договору про надання послуг застосовуються до відносин, які виникли з 01.01.2023. Договором передбачено перелік медичних послуг, загальну орієнтовну ціну договору. Також проінформовано, що надавач послуг щомісяця зобов`язаний подавати до НСЗУ, зокрема, інформацію про стан розрахунків із заробітної плати за попередній місяць. При цьому фактична вартість медичних послуг за пакетом медичних послуг «Забезпечення збереження кадрового потенціалу для надання медичної допомоги населенню, яке перебуває на тимчасово окупованій території» визначається з урахуванням поданої інформації про стан розрахунків із заробітної плати, відповідно до п. 152 Порядку реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2023 році, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2022 №1464. Станом на 19.07.2023 надавач послуг жодного разу не подав до НСЗУ інформацію про стан розрахунків із заробітної плати, відтак, оплати за договором №3608-Е223-Р000 від 15.02.2023 не здійснювались (т.1 арк.94).
Копія договору №3608-Е223-Р000 була долучена представником відповідача до відзиву на позовну заяву (т.1 арк.186-199).
28.07.2023 Національною службою здоров`я України (НСЗУ) адвокату Коломоєць І.В. листом за 26290/6-15-23 повідомлено, що за період з березня 2022 року по липень 2023 року інформація про стан розрахунків із заробітної плати та залишку коштів на банківських рахунках подана КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР лише станом на 01.02.2023. Згідно з наданою інформацією, сума залишку коштів на банківських рахунках підприємства складає 181450911,00 грн., фонд оплати праці за місяць (всього) – 253068,00 грн., кількість працівників, яким нараховано заробітну плату (всього) – 20 осіб, у т.ч. фонд оплати праці за місяць керівників – 26492,00 грн., кількість керівників, яким нараховано заробітну плату – 1 особа, фонд оплати керівників структурних підрозділів – 75136,00 грн., кількість керівників структурних підрозділів, яким нараховано заробітну плату – 4 особи, фонд оплати лікарів – 9397,00 грн., кількість лікарів, яким нараховано заробітну плату – 1 особа, фонд оплати праці працівників середнього медичного персоналу – 30616,00 грн., кількість працівників середнього медичного персоналу – 3 особи, фонд оплати праці інших працівників – 111427,00 грн., кількість інших працівників, яким нараховано заробітну плату – 11 осіб (т.1 арк. 101-107).
15.07.2023 листом в.о. директора КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР адвокату Коломоєць І.В. на її звернення від 21.07.2023 повідомлено, що з дня повномасштабної агресії РФ проти України, підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території України за адресою: АДРЕСА_2 та не релоковане на підконтрольну Україні територію. Штатний розпис як в паперовому, так і в електронному вигляді залишився на тимчасово окупованій території на підприємстві (т.1 арк.110-111).
25.08.2023 адвокат Коломоєць І.В., яка представляє інтереси позивачів, звернулась до керівника КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР та Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області з претензією (вимогою) про виплату коштів за час простою позивачам із зазначенням розрахунку заробітку за період простою (т.1 арк.116-117).
Також судом встановлено, що 21.09.2023 адвокат Коломоєць І.В., в інтересах позивачів, звернулась до керівника КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР з листом про те, що через збройну агресію, активні бойові дії, загрозу життя та здоров`ю при виконання трудових обов`язків, позивачі були вимушені евакуюватися з міста Токмак Запорізької області, про що неодноразово повідомляли керівництво, що було останнім проігнороване. Додатково повідомляє, що позивачі не з`явились на робочому місці з підстав окупації міста Токмак, активні бойові дії в місті Токмак, загрози їх життю та здоров`ю на робочому місці, небезпечного навколишнього середовища, що унеможливило виконання ними трудових обов`язків. Зазначені обставини фактично поставили позивачів в умови простою, у зв`язку з чим просила виплатити їм кошти за час простою (т.1 арк.152-154).
Згідно з наданою КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР інформацією від 27.10.2023 №02/78вс, 03.01.2023 стався частковий обвал будівлі, балансоутримувачем якої є лікарня. Вказане приміщення не використовувалось для надання медичної допомоги, надавалось в оренду фізичним та юридичним особам за адресою: АДРЕСА_33 , колишнього приміщення протитуберкульозного диспансеру, де на той час знаходився військовий госпіталь збройних сил РФ, пошкоджено внаслідок військовий дій. Також 03.01.2023 частково пошкоджено скло у вікнах будівель лікарні, де знаходилась поліклініка, КДЛ, педіатричне відділення. Вказані пошкодження не відобразилися на стані надання медичної допомоги. Жоден працівник та хворий не постраждали. Пошкоджені вікна відновлені (т.2 арк.35-37, т.1 арк.240-244).
Згідно з наказом в.о. директора КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР Євгенії Тупозлієвої від 06.12.2023 №11-К/вс, ОСОБА_1 , сестру-господиню соматичного відділення переведено працювати на 1,0 ставку посади молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) клініко-діагностичного відділення м.Запоріжжя КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР з 06.12.2023 (т.2 арк.221 зворот).
Згідно з наказом в.о. директора КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР Євгенії Тупозлієвої від 05.12.2023 №12-адм/вс «Про призупинення дії трудового договору», призупинено дію трудового договору з 06.12.2023 до відновлення можливості виконувати роботу або до припинення чи скасування воєнного стану з працівниками КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР згідно додатку, у тому числі: з ОСОБА_6 , яка займає посаду лікаря-педіатра-неонантолога акушерського-гінекологічного відділення; ОСОБА_9 , яка займає посаду лікаря-акушера-гінеколога старшого (для амбулаторного прийому) акушерсько-гінекологічного відділення; ОСОБА_4 , яка займає посаду сестри медичної стаціонару (перев`язувальна), сестри медичної стаціонару (перев`язувальна) для хворих з гнійними захворюваннями хірургічного відділення; ОСОБА_3 , яка займає посаду сестри медичної стаціонару (палатна) хірургічного відділення; ОСОБА_13 , яка займає посаду молодшої медичної сестри з догляду за хворими (палатна) хірургічного відділення; ОСОБА_7 , який займає посаду лікаря-невропатолога соматичного відділення; ОСОБА_2 , яка займає посаду лікаря-терапевта соматичного відділення; ОСОБА_15 , яка займає посаду сестри медичної стаціонару (палатна) соматичного відділення; ОСОБА_12 , яка займає посаду молодшої медичної сестри з догляду за хворими (палатна) соматичного відділення; ОСОБА_5 , яка займає посаду фельдшера-лаборанта (лаборанта) клініко-діагностичної лабораторії; ОСОБА_11 , яка займає посаду сестри медичної поліклініки (дерматовенерологічного кабінету); ОСОБА_8 , яка займає посаду сестри медичної з фізіотерапії поліклініки; ОСОБА_10 , який займає посаду лікаря з ультразвукової діагностики жіночої консультації; ОСОБА_14 , яка займає посаду акушерки жіночої консультації (т.2 арк.222-224).
Крім того, згідно з вказаним наказом, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України (п.2). У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівників про необхідність стати до роботи (п.3).
Підставою для видання такого наказу було, зокрема, введення в Україні воєнного стану, знаходження підприємства на тимчасово окупованій території, яка неодноразово піддавалась ракетним та бомбовим ударам та у зв`язку з абсолютною неможливістю забезпечення працівника роботою (бойові дії, пошкодження приміщень внаслідок бойових дій) та виконання такої роботи працівником.
Частинами 1, 4 та 5 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до сст. 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Згідно зі ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці (ч.5 ст. 97 КЗпП України).
Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати працівнику. Одночасно звертає на себе увагу і той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою).
Аналогічн висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18.
Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій – це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Відповідно до ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було продовжено та діє на теперішній час.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», починаючи з 26.02.2022 територія Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області та по теперішній час є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора РФ,.
Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено: «збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України», «Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України».
Згідно із ст.2 вказаного Закону, він визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
Згідно з ст. 18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
З 24.03.2022 набув чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15.03.2022, який визначив особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного Закону, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.
Згідно із ст. 3 Закону, у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
Стаття 7 вказаного Закону визначає, що у період дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.
Стаття 10 Закону вказує, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.
Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.
Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.
Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових правовідносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.
Аналіз викладених вище норм права дає підстави вважати, що сторони по справі з 2018 року, у т.ч. у спірні періоди, перебували у трудових відносинах.
Сторони по справі цей факт не заперечували ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду, більш того, вказане підтверджується копіями трудових книжок позивачів, інформацією з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування або відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, чисельними відповідями на звернення позивачів та їх представника, копіями наказів №11-К/вс від 06.12.2023 та №12-адм/вс від 05.12.2023.
Крім того, загальновідомою обставиною є те, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє на час ухвалення даного рішення. Частина Запорізької області входить до переліку територій, на яких ведуться/велись бойові дії, частина – тимчасово окупована, що, в свою чергу, призвело до вимушеного переселення населення в більш безпечні місця з міркувань безпеки.
Зокрема, м. Токмак Пологівського району Запорізької області, де на час виникнення спірних правовідносин юридично та фактично було розташоване КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР, з 26.02.2022 по теперішній час віднесено до переліку тимчасово окупованих територій України, де органи державно влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень.
Судом встановлено та сторонами визнається факт невиходу позивачами  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15  на роботу та фактичне не виконання ними трудових обов`язків на підприємстві відповідача у спірні періоди у зв`язку з їх виїздом з тимчасово окупованого міста на підконтрольну територію України. При цьому, позивач  ОСОБА_2 виїхала з окупованої території міста Токмак Пологівського району Запорізької області 13.06.2022, тобто фактично припинила виконувати свої трудові обов`язки на підприємстві відповідача після цієї дати.
Позивачі виїхали з окупованого м. Токмак Пологівського району Запорізької області з міркувань безпеки та є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується відповідними довідками, які містяться в матеріалах справи.
КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР з дати оголошення воєнного стану знаходилось на території активних бойових дій, а з 26.02.2022 – на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, а отже колегія суддів вважає, що виїзд з окупованого міста та невиконання позивачами своїх обов`язків як працівників лікарні було об`єктивним та необхідним та був спрямований насамперед на захист свого життя і здоров`я та життя і здоров`я близьких в умовах воєнної загрози з боку збройних сил та військових формувань РФ, що свідчить про те, що вони з незалежних від них причин не могли виконувати свої трудові обов`язки, тобто фактично перебували у простої не з їх вини.
Як було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції та не заперечувалось сторонами під час апеляційного перегляду, позивачі як працівники КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР з початку повномасштабної агресії РФ проти України, не отримали від керівництва лікарні жодних роз`яснень та інструкцій щодо їх дій при виконанні ними трудових обов`язків, у т.ч. у разі загрози їх життю та здоров`ю під час активних бойових дій, ракетних, бомбових ударів та окупації міста, або будь-якої підтримки від лікарні з цього питання.
Аналіз наданих доказів по справі дає підстави для висновку про те, що КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР не була доведена можливість забезпечення позивачам нормального робочого процесу та гарантування небезпечних умов для їх життя та здоров`я або для людей, які їх оточують після введення в Україні воєнного стану та окупації міста Токмак.
В той же час, на період дії воєнного стану за Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» саме роботодавець встановлює особливості обліку робочого часу, кадрового діловодства, оплати праці тощо під час воєнного стану.
Не дивлячись на введення воєнного стану та окупацію м. Токмак Пологівського району Запорізької області, простій на підприємстві відповідача не оголошувався, питання про переведення працівників на іншу роботу на підконтрольну територію України не вирішувалось, у вказані періоди сторони спору не призупиняли дію трудового договору в порядку ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», і лише 06.12.2023 відповідач призупинив трудові відносини з позивачами (крім ОСОБА_1 , яка переведена на іншу посаду), що також сторонами не оспорюється.
З наказу КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР від 05.12.2023 №12-адм/вс про призупинення трудових відносин з працівниками лікарні з 06.12.2023 видно, що підставою для ухвалення такого наказу відповідачем було, зокрема, введення в Україні воєнного стану, знаходження підприємства на тимчасово окупованій території, яка неодноразово піддавалась ракетним та бомбовим ударам та у зв`язку з абсолютною неможливістю забезпечення працівника роботою (бойові дії, пошкодження приміщень внаслідок бойових дій) та виконання такої роботи працівником.
Вказане фактично спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність поважних причин для невиходу працівників лікарні – позивачів у спірні періоди на роботу та безпідставність виїзду з тимчасово окупованої території.
Окрім того, апеляційний суд вважає встановленим той факт, що нарахування та виплата заробітної плати позивачам, після їх невиходу на роботу у зв`язку з виїздом з тимчасово окупованої території, відповідачем не здійснювалось.
Натомість, на переконання суду, відсутність працівника на роботі у зв`язку з військовими діями та окупацією населеного пункту, де знаходиться підприємство, не може бути кваліфікована як неприбуття на роботу без поважної причини (зокрема, прогул), і до з`ясування причин відсутності працівника та отримання від нього пояснень, доцільно обліковувати такого працівника, як відсутнього з нез`ясованих або з інших причин.
З відповідей на чисельні звернення позивачів та їх представника з приводу невиплати заробітної плати, які містяться в матеріалах справи, у тому числі складених за інформацією керівництва КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР видно, що у зв`язку з невиходом позивачів на роботу, відповідачем у табелі обліку використання робочого часу зазначалась їх неявка з нез`ясованих причин, через що і не здійснювалась виплата заробітної плати.
Водночас, колегія суддів зауважує, що КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР  не надав табелі обліку використання робочого часу щодо позивачів у спірні періоди із зазначенням днів (періоду) неявки позивачів на роботу, як і не надав будь-яких документів щодо посадових окладів позивачів, ведення бухгалтерського обліку, у т.ч. по заробітній платі тощо.
Фактично відповідач сумоусунувся від надання будь-яких доказів обо контр розрахунків.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що заробітна плата мала бути виплачена позивачам на умовах, визначених трудовим договором відповідно до ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», адже КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР  порушив трудові права позивачів, зокрема на оплату праці.
Військова агресія РФ проти України, введення воєнного стану, перебування населеного пункту, де фактично було розташоване підприємство, під окупацією, обстріли, не є тими обставинами, що звільняють роботодавця від обов`язку з оплати праці працівників, враховуючи те, що роботодавцем не було зупинено чи припинено діяльність юридичної особи, не було призупинено дію трудового договору з позивачами, не було запроваджено простій та не визначено певних особливостей виконання працівниками своїх обов`язків на час воєнного стану.
Вказані вище обставини можуть бути підставами для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати, проте не звільняють його від обов`язку виплати заробітної плати.
Продовження протягом певного періоду здійснення підприємством своєї діяльності на тимчасово окупованій території, на що також звертають увагу представники апелянта, не спростовують факту порушення прав позивачів на оплату праці і не впливають на їх право на отримання заробітної плати за час невиконання ними трудових обов`язків не з їх вини з огляду на те, що дію трудового договору з позивачами не було призупинено, простій не було запроваджено, не визначено певних особливостей виконання ними своїх обов`язків на час воєнного стану.
Таким чином апеляційний суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а доводи позовної заяви за наслідками апеляційного перегляду – доведеними.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані виплати, отримані ОСОБА_2 у червні 2022, а відтак безпідставно стягнуто середній заробіток за червень 2022, є неспроможними. Із тексту мотивувальної частини судового рішення видно, ща такі виплати судом враховані. Допущена судом описка при складанні повного тексту рішення не є підставою для його скасування і можк бути виправлена у спосіб, передбачний ст.269 ЦПК України.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час вирішення питання про визначення розміру заборгованості виходячи з середнього заробітку правильно Порядком обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 ( далі - Порядок № 100).
У п.2 Порядку № 100 зазначено, що середня заробітна плата обраховується, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з  пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за  фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на  час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Тож, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи питання щодо обсязу позовних вимог, які підлягають задоволенню, в кожному окремому випадку дійшов до правильних висновків, які відповідають нормам діючого законодавства, а доводи апеляційної скарги не спростовують їх. 
Також при ухваленні рішення суд першої інстанції правильно врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.01.2023 у справі № 752/23602/20 (провадження № 61-12064св22), де зазначено, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.
Що стосується доводів ареляційної скарги щодо пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом, то апеляційний суд зазначає, що вказав доводи вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Так строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами ст. 233 КЗпП України.
Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України) (постанова ВС від 08.09.2023 у справі № 593/1156/21).
Згідно із частинами 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.
Надалі, постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений із 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651.
Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
Отже, з 01.07.2023 розпочався перебіг тримісячного строку для звернення до суду з цим позовом та закінчився цей строк 30.09.2023.
Відтак висновок суду першої інстанції про те, що строк звернення позивачів до суду із позовом у даній справі не пропущено є правильним.
Що стосується доводів апеляційної скарги про надміру стягнутуз КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради суму понесених позивачами витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає за необхідне вказати про таке.
Так, відповідно до частини 1, п. 1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Частиною 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачами у зв`язку із зверненням до суду з вказаним позовом, в матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги від 09.06.2023 № 0906/2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/02, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023р. № 1007/2023/03, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023. № 1007/2023/04, укладений між ОСОБА_4 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/0, укладений між ОСОБА_5 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/06, укладений між ОСОБА_6 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/07, укладений між ОСОБА_7 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/08, укладений між ОСОБА_8 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/09, укладений між ОСОБА_9 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/10, укладений між ОСОБА_10 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/11, укладений між ОСОБА_11 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/12, укладений між ОСОБА_12 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/13, укладений між ОСОБА_13 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/14, укладений між ОСОБА_14 та адвокатом Коломоєць І.В., Договір про надання правової допомоги від 10.07.2023 № 1007/2023/15, укладений між ОСОБА_15 та адвокатом Коломоєць І.В.
Також надані ордера про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Коломоєць І.В. позивачам, копію свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акту прийому - передачі виконаних робіт/правничих послуг від 25.03.2024 на загальну суму 30 000,00 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордера №19 від 25.03.2024 про прийняття адвокатом Коломоєць І.В. від позивачів оплату правничої допомоги на загальну суму 30 000,00 грн.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року   № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у частинах п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Відповідний правовий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
У постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17 викладено правовий висновок про те, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу – це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
У постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц.
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про часткову компенсацію позивачам понесених ними витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, а також дослідження нових доказів, зокрема у тому контексті, який, за аргументами відповідача свідчить про недоведеність позовних вимог.
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відзиву на позовну заяву, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради, інтереси якого представляє адвокат Сідельникова Олена Леонідівна,залишити без задоволення.
Рішення  Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2024  року  по цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови. 

Повний текст постанови складено 26 липня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

Д.А.Трофимова