Справа № 345/2869/23 
Провадження № 22-ц/4808/848/24 
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.,
суддів:                                        Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,
       секретаря:                                        Струтинської Д.В.,
з участю                                        представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 11 вересня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за законом,
встановив :
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину за законом.
Позов обгрунтовано тим, що її мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . Проте, 02 червня 2023 року приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу відмовила позивачці у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно.
Позивачка зазначила, що вказаний вище будинок в цілому на праві особистої власності зареєстрований за колгоспним двором, головою якого був її батько ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, яке видане на підставі рішення виконкому Калуської районної ради народних депутатів від 13 січня 1988 року. Відповідно до даних погосподарської книги у 1986-19990 роках в будинку були зареєстровані ОСОБА_6 – голова двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 – дружина, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 – дочка, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 – дочка, та внуки ОСОБА_4 . ОСОБА_3 . Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб.
Після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6 та членів колгоспного двору ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 відкрилась спадщина. Позивачка вважає, що в встановлений спосіб та строк звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які б вчасно звернулись до нотаріуса, мають право на обов`язкову частку, чи проживали з спадкодавцем однією сім`єю відсутні. Відповідачі у справі – її сини на спадщину не претендують. Частки колишніх членів колгоспного двору в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, а тому, на думку позивачки, недоцільно звертатись до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки у порядку статті 347 ЦК України. 
Посилаючись на те, що відсутній інший спосіб захисту її права, позивачка просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 вересня 2023 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необгрунтованості, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
Зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини справи. Зокрема, не було враховано та не надано жодної правової оцінки тому, що на час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року частка кожного члена колгоспного двору становила 1/6 частини. 
Вважає, що після смерті матері ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 3/6 частини спірного будинковолодіння. Так, після смерті батька 02.07.1990 відповідно до діючого ЦК УРСР мати прийняла спадщину, але юридично її не оформила. Після смерті сестри ОСОБА_10 відповідно до статті 1268 ЦК України спадщину прийняла мати, оскільки постійно проживала з спадкодавцем, а інші особи не звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Аналогічно після смерті матері ОСОБА_5 спадщину прийняла позивачка, оскільки зареєстрована та постійно проживала у спірному домоволодінні разом з матір`ю. 
На думку скаржниці, оскільки онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не претендують на спадщину, що підтверджується заявами у матеріалах справи, вважає, що за нею належить визнати право власності на 1/6 частку вказаного домоволодіння, як за членом колгоспного двору, та на 3/6 частки в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , сестри ОСОБА_10 , матері ОСОБА_5 . За наведених обставин просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення.
Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

Відповідачі повторно в судове засідання не з`явились, хоча вони належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи. 
Враховуючи належне повідомлення названих осіб, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку із неявкою учасників справи не вбачає.
В засіданні апеляційного суду представник скаржниці доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів. 

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом рішення не відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне. 

Як встановлено судом та вбачається з копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.02.1988, яке видане на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів № 13 від 13.01.1988, зареєстроване у реєстрову книгу за № 2 за реєстровим № 389 від 15.02.1988 в Івано-Франківському ОБТІ, домоволодіння по АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6 , на праві особистої власності (а.с. 20).
В довідці № 32 від 08.02.2023, виданій Голинським старостинським округом, зазначено, що згідно погосподарської книги № 6, ст.75, номер об`єкта по господарського обліку 504, Голинського старостинського округу за 1986-1990 роки у господарстві за адресою по АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_6 – голова господарства, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 – дружина, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 – дочка, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 – дочка, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 – внуки (а.с. 26).
Згідно з довідкою № 349 від 21.10.2022, виданою Голинським старостинським округом, ОСОБА_5 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживала і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . До дня смерті в даному домогосподарстві були зареєстровані: ОСОБА_1 – дочка, ОСОБА_4 - внук та ОСОБА_11 - правнука (а.с. 27).
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.07.1990 (а.с. 18).
Сестра позивачки ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 07.06.2022 (а.с. 19).
Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлям та спорудами в АДРЕСА_1 .
Згідно даних технічного паспорта, виготовленого 22 листопада 2022 року, вказане будинковолодіння складається з житлового будинку площею 109,1 кв.м, літньої кухні 36,1 кв.м, гаражу 29,4 кв.м, сараю 12,4 кв.м, вбиральні 1,6 кв.м, криниці, огорожі, воріт. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння станом на 22.11.2022 становить 156 063,00 грн, що підтверджується довідкою № 4249, виданою ФОП ОСОБА_12 (а.с. 25).
На час смерті ОСОБА_5 позивачка була зареєстрована та проживала з матір`ю у спірному будинковолодінні, що вбачається з відповіді на запит нотаріуса начальника управління «Центр надання адміністративних послуг» від 18.10.2022 (а.с. 28).
Встановлено, що ОСОБА_1 , як дочка, є спадкоємицею першої черги піcля смерті матері.
За заявою ОСОБА_1 від 18.10.2022 приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесик В.Б. була зареєстрована спадкова справа за № 69812518 (а.с. 15).
02 червня 2023 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесик В.Б., позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно (а.с. 11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та від спадкового майна не відмовлялася, а тому є достатні підстави для часткового задоволення позовної заяви та визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Суд вважав, що частки позивачки та відповідачів по 1/6 до складу спадкового майна не входять, оскільки станом на 15.04.1991 вони не втратили права на свою частку, як колишні члени колгоспного двору.
Окрім цього, суд зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що спадкодавець ОСОБА_5 отримувала у спадщину після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_10 належні їм на праві спільної сумісної власності, як колишнім членам колгоспного двору, по 1/6 частці домоволодіння в АДРЕСА_1 , що у свою чергу давало б позивачці право успадкувати після смерті матері вказану 1/3 частку спірного домоволодіння, яка належала останнім. Також матеріали справи не містять доказів того, що позивачка безпосередньо успадкувала після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_10 належні їм на праві спільної сумісної власності, як колишнім членам колгоспного двору, частки спадкового житлового будинку.
З цих підстав суд відмовив в задоволенні решти позовних вимог. При цьому суд відмовив відповідачам у прийнятті їх заяви про визнання позову.

Згідно із статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (частина перша та друга статті 1268 ЦК України).
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку (див. постанову Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17 (провадження № 61-13688св21)).
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Разом з тим, спадкоємцю може належати в порядку спадкування лише те майно, право на яке за життя набув спадкодавець.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 332/2880/18 (провадження № 61-11768св20).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В силу частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи іншим актом цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором.
З урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством засад (принципів) змагальності і диспозитивності при зверненні до суду позивачі самостійно обирають спосіб захисту порушеного права та обґрунтовують доказами.
       Таким чином, принцип диспозитивності відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України не дозволяє суду вийти за межі вимог, заявлених позивачем.
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що вона просила визнати право власності на все будинковолодіння в АДРЕСА_1 , оскільки вважала, що спадкувала це майно повністю, а також має право на частку, як член колишнього колгоспного двору.
В апеляційній скарзі, скаржниця послась на те, що за нею слід визнати право на 1/6 частки спірного домоволодіння, як члена колгоспного двору, та на 3/6 частки в порядку спадкування за законом після смерті батька, матері та сестри.
Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.
       Відповідачі у справі ОСОБА_13 та ОСОБА_4 24 липня 2023 року подали заяви, що проти задоволення позову не заперечують, оскільки не мають наміру набувати у власність спадкове майно, тому позов визнають.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1ст.1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Позивач є спадкоємцем першої черги по закону після смерті матері ОСОБА_14 та батька ОСОБА_6 у випадку, якщо згідно чинного на час його смерті законодавства у нього виникло право на часку будинковолодіння.
Разом з тим як встановлено апеляційним судом на час смерті сестра ОСОБА_15 24.10.2020 року проживала в ішому будинковолодінні в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою, виданою Голинським старостинським округом №96 від 21.06.2024. Зі змісту довідки встановлено, що в вказаному будинковолодінні до дня смерті були зареєстровані ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с. 85).
Відповідно до виписки №182 від 26.06.2024 з погосподарської книги №7 Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області за 2001-2005 роки (ст. 50, номер об`єкта по господарського обліку 543), яка знаходиться на зберіганні у Голинському старостинському окрузі Калуської міської ради ОСОБА_15 разом з чоловіком ОСОБА_17 та дітьми ОСОБА_18 та ОСОБА_21 вибули з домогосподарства по АДРЕСА_1 30 травня 2005 року.
Як вбачається з витягу зі спадкового реєстру №77443388 від 25.06.2024 після смерті ОСОБА_15 . приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесик В.Б. 14.04.2021 заведена спадкова справа №84/2021.
Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення , або неправильне застосування норм матеріального права.
Положеннями пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Апеляційним судом встановлено, що в померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_15 були інші спадкоємці першої черги окрім матері ОСОБА_14 , які були разом з нею зареєстровані в одному будинковолодінні і прийняли спадщину. Разом з тим ОСОБА_1 не пред`являла до них позов. 
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не встановив належне коло спадкоємців, не залучив до участі у справі осіб, які мають право на прийняття спадщини. А тому не можна вважати, що спір щодо спадкування спірного будинковолодіння може бути вирішеним тільки за участі позивачки та двох її синів.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання про залучення до участі у справі осіб, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, яких зачіпаються.
Відтак, оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Разом з тим ОСОБА_1 не позбавлена права та можливості повторно звернутися з відповідним позовом до суду або іншим шляхом захистити порушені або оспорюванні права.
За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктом 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 11 вересня 2023 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

       Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        В.М. Барков 
                                                                               Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 05 липня 2024 року