ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/13174/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н. М. - головуючий, Кондратова І. Д., Кролевець О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:
позивача - Медведський В. В.,
відповідача - Кузнецов І. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національної поліції України

на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Мельника В. І.
від 16.02.2024 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Шапран В. В., Андрієнко В. В., Буравльов С. І.
від 21.05.2024

за позовом Національної поліції України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"
про стягнення заборгованості,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
Національна поліція України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення штрафних санкцій за порушення зобов`язань за договором № 151НП від 25.05.2022 про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) в частині дотримання строків поставки товару у розмірі 19 704 697,99 грн, з яких 1 543 686,02 грн пені та 18 161 011,97 грн штрафу.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
25.05.2022 між Національною поліцією України, як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК", як постачальником, укладено договір №151НП про закупівлю форменого одягу (костюм (сорочка, брюки) у кількості 44 528 комплектів на загальну суму 91 050 854,40 грн (ціна за одиницю товару - 2044,80 грн).
22.07.2022 додатковою угодою №1/197НП внесені зміни до договору №151НП, якою визначено, що загальна сума договору становить 90   805 059,84 грн (ціна за одиницю товару - 2039,28 грн).
Згідно із пунктом 4.1 договору оплата товару здійснюється шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок постачальника, який зазначено в розділі XV цього договору на умовах попередньої оплати у розмірі 50% від ціни договору, указаній в розділі III договору в сумі 45   525 427,20 грн. Остаточний розрахунок у розмірі 45   525 427,20 грн покупець здійснює після поставки товару, протягом бюджетного періоду.
Пунктом 5.1 договору сторонами узгоджено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку товару в термін по 21.10.2022 включно, за адресою покупця у місті Києві. У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.
Згідно із пунктом 8.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку (передачу) товару у строки та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до пункту 8.5 договору кожна із сторін договору має право в односторонньому порядку розірвати цей договір (відмовитись від цього договору) у разі істотного порушення договору (не виконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором) іншою стороною, письмово повідомивши про це іншу сторону шляхом направлення листа на електронну пошту, зазначену в розділі XV цього договору, з накладанням КЕП уповноваженої особи або вручення листа представнику іншої сторони особисто під підпис за 10 (десять) календарних днів до дати розірвання цього договору. У даному випадку договір вважається розірваний в односторонньому порядку через 10 (десять) календарних днів з дати отримання іншою стороною письмового повідомлення про розірвання цього договору.
Згідно із пунктом 9.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого п. 5.1 розділу 5 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно із умовами договору.
Відповідно до пункту 9.6 договору в разі невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язання за цим договором, що стало підставою для відмови покупця від цього договору повністю або частково згідно умов цього договору, з постачальника стягується штраф у розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, реєстрації у покупця та діє до 23.12.2022, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (пункт 12.1 договору).
У додатку №1 до договору сторони погодили специфікацію товару та його кількість.
У додатках №№2, 3 до договору сторони узгодили ростовку товару та технічний опис.
На виконання пункту 4.1 договору, 02.06.2022 покупцем було здійснено попередню оплату у розмірі 45   525 427,20 грн на банківський рахунок постачальника, що підтверджується платіжним дорученням №1930.
Відповідно до умов договору постачальник був зобов`язаний поставити покупцю товар у кількості 44 528 комплектів по 21.10.2022 включно.
Постачальник не здійснив жодної поставки товару, що свідчить про порушення останнім пункту 5.1 договору.
Зважаючи на порушення відповідачем умов договору, листом №6461/31/01-2022 від 26.10.2022 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання договору з підстав істотного порушення постачальником його умов.
В силу положень пункту 8.5 договору з 07.11.2022 договір вважається розірваним в односторонньому порядку.
У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо поставки замовнику передбаченого укладеним між сторонами договором товару, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача 1   543 686,02 грн пені (у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення) нарахованої за прострочення поставки товару на 17 днів, у період з 22.10.2022 по 07.11.2022 включно, а також 18   161 011,97 грн штрафу, що становить 20% від суми невиконаного зобов`язання. 
Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказував на те, що прострочення поставки товару на 16 днів не вважається порушенням істотних умов договору і договір розірвано безпідставно, у зв`язку з чим стягнення санкцій є протиправним. Одночасно відповідач просив зменшити розмір неустойки на 90%.
3. Короткий зміст судових рішень
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 у справі № 910/13174/23 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" на користь Національної поліції України 154 368,60 грн пені та 1 816 102,10 грн штрафу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановивши невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Однак, керуючись наданими статтею 233 Господарського кодексу України та статтею 551 Цивільного кодексу України дискреційними повноваженнями, суд з урахуванням встановлених обставин та виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, дійшов висновку про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90%.
Постановою від 21.05.2024 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 у справі № 910/13174/23.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий господарський суд вирішуючи питання про задоволення заявленого відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій, врахував інтереси обох сторін, принципи справедливості, добросовісності та розумності, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача. При дослідженні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій суд апеляційної інстанції, з-поміж іншого, також взяв до уваги посилання відповідача на втрату ним частини виробничих об`єктів. А саме, відповідно до акта від 14.03.2023 обстеження об`єкту нежитлової нерухомості, пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, складеного в м. Оріхів, пошкоджено майновий комплекс, розташований за адресою: Запорізька обл., Пологівський р-н, м. Оріхів, вул. Я. Йогана, буд. 47, який перебуває в оренді відповідача на підставі договору оренди №080109 від 01.08.2016. В акті зазначено, що орієнтовною датою руйнації (пошкодження) є липень-серпень 2022 року, та пошкоджень зазнало, серед іншого, внутрішнє оздоблення (електропостачання, освітлення, опалення, офісні меблі, міжкімнатні стіни в виробничих приміщеннях) та швейне обладнання (швейні машинки), розкрійний стіл, а також інше приладдя. Отже, пошкодження виробничих об`єктів та швейного обладнання відповідача, яке підлягало використанню для виготовлення товару, в т.ч. за договором №151НП від 25.05.2022, могло вплинути на господарську діяльність відповідача та, як наслідок, зумовити прострочення поставки товару.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 у справі № 910/13174/23 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені у розмірі 1 389 317,42 і штрафу у розмірі 16 344 909,87 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Скаржник у якості підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції зазначив пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували статтю 551 Цивільного кодексу України, статтю 233 Господарського кодексу України та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 13.02.2020 у справі № 917/272/23 від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21, а також порушили статті 74, 86, 236 Господарського процесуального кодексу та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.07.2023 у справі № 910/4234/22.
Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість та про законність оскаржуваних судових рішень, і просить або відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України закрити касаційне провадження через не підтвердження підстави касаційного оскарження; або залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Крім того, у відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який відповідач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрат на правничу допомогу, становить 20 000 грн.
5. Позиція Верховного Суду
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема, є договори та інші правочини.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач свого обов`язку щодо поставки товару не виконав.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо поставки замовнику передбаченого договором товару, позивачем нараховано, пеню у розмірі 1 543 686,02 грн за період з 22.10.2022 по 07.11.2022 (17 днів прострочення) на підставі пункту 9.2 договору та штраф у розмірі 18 161 011,97 грн - 20% від суми невиконаного зобов`язання на підставі пункту 9.6 договору.
Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У пункті 9.2 договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. При цьому, день поставки товару, поставленого постачальником з порушення строку, передбаченого п. 5.1 розділу 5 договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно із умовами договору.
Відповідно до пункту 9.6 договору в разі невиконання або неналежного виконання постачальником зобов`язання за цим договором, що стало підставою для відмови покупця від цього договору повністю або частково згідно умов цього договору, з постачальника стягується штраф у розмірі 20% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Суди попередніх інстанцій встановивши, що відповідач свого обов`язку щодо поставки товару не виконав, дійшли правильного висновку про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої умовами пунктів 9.2, 9.6 договору.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявлених позивачем пені та штрафу, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, встановив, що їх розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.
Разом  з тим, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення пені та штрафу на 90%.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За змістом зазначеної норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Тобто, частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено умови як підстави для зменшення пені і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення (див. постанову Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц, тощо).
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України.
Однією із функцій неустойки є компенсаторна функція (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 303/2408/16-ц).
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та послідовно у низці постанов Верховного Суду.
Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства(в) мають значення для вирішення питання про зменшення пені та штрафу.
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Суд зазначає, що цивільне законодавство поряд із засадою свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).
Суд наголошує, що зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки. 
Тобто право суду на зменшення розміру штрафних санкцій у кожному конкретному випадку залежить від встановлених судом обставин, зокрема, але не виключно: розміру неустойки перед розміром збитків; винятковості випадку; ступеню виконання зобов`язань; причин неналежного невиконання зобов`язання; характеру прострочення; поведінки винної особи (вжиття/невжиття заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення порушення) тощо, та від поданих на їх підтвердження/спростування сторонами доказів.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібна за змістом правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі № 917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 тощо. 
Верховний Суд враховує, що всі вищезазначені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
Вирішуючи питання зменшення пені та штрафу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що:
- частина виробничих об`єктів відповідача, які знаходилися у м. Охтирка (Сумська область), м. Оріхів, м. Токмак та м. Мелітополь (Запорізька область) або зруйновані, або пошкоджені внаслідок ракетних обстрілів, або взагалі перебувають в окупації російських військ; 
- зазначені обставини суттєво вплинули та позбавили відповідача можливості повноцінно здійснювати господарську діяльність, яка в тому числі пов`язана із підтриманням галузі обороноздатності держави; 
- заявлена сума штрафних санкцій становить більше ніж 20% ціни договору; 
- відсутні докази понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача.
З урахуванням зазначених обставин в їх сукупності та сталої практики Верховного Суду зі стягнення неустойки суди попередніх інстанцій дійшли висновку про виключність обставин даної справи, що надає підстави для зменшення суми пені на 90%.
Враховуючи наведене, Суд відхиляє доводи скаржника щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, статей 74, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази, з урахуванням розумного балансу інтересів сторін у спорі, визнав їх винятковими та достатніми для зменшення пені та штрафу. Переоцінка цих обставин в силу визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж перегляду справи судом касаційної інстанції не входить до компетенції Верховного Суду, як суду права.
Разом з тим, аналіз висновків, зроблених судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 910/13174/23 щодо зменшення неустойки, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 13.02.2020 у справі № 917/272/23 від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21, від 06.07.2023 у справі № 910/4234/22, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки (щодо наявності/відсутності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій) не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній конкретній справі, які формують зміст спірних правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.
До того ж, у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому Суд зазначає, що зміст касаційної скарги переважно стосується заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та зводиться до їх переоцінки, що, у свою чергу, не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України.
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
7. Розподіл судових витрат
З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги.  
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 у справі № 910/13174/23 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                         Н. М. Губенко

Судді                                                                                                     І. Д. Кондратова

                                                                                                             О. А. Кролевець