ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 року          м.Дніпро         Справа №  912/1952/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.    
секретар судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Загородній І.В. (в залі суду);
від відповідача: Малега С.О. (в залі суду); 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.01.2024 (суддя М.С. Глушков, повний текст рішення складено та підписано 05.02.2024) у справі № 912/1952/23
за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "ВІРА" (вул. Перогова, 7, с. Мар`янівка, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26240)
до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (вул. Центральна, 59, с. Велика Виска, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26241)
про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Приватного сільськогосподарського підприємства "ВІРА" до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 18 грудня 2012 року, що укладений між Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області і Приватним сільськогосподарським підприємством "ВІРА" та зареєстрований відділом Держкомзему у Маловисківському районі, про що у Державному реєстрі земель 21 грудня 2012 року вчинено запис за №352318364003668, у редакції, викладеній в прохальній частині позовної заяви.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про своєчасне його звернення до відповідача з листом - повідомленням про поновлення договору, надання ним проєкту додаткової угоди про поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, відсутність рішення відповідача з питання щодо поновлення чи відмови у поновленні договору, продовження використання земельної ділянки, порушене право на поновлення договору оренди землі, яке підлягає захисту судом, в тому числі шляхом визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, яка згідно з приписами частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" підлягає укладенню в обов`язковому порядку.                     

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 25.01.2024 у справі № 912/1952/23 позов задоволено. Визнано укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 18 грудня 2012 року, що укладений між Маловисківського районною державною адміністрацією Кіровоградської області та Приватним сільськогосподарським підприємством "ВІРА" та зареєстрований відділом Держкомзему у Маловисківському районі, про що у Державному реєстрі земель 21 грудня 2012 року вчинено запис за № 352318364003668, у редакції позовної заяви.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася Мар`янівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в позові.
При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ, який набув чинності 07.04.2022, Розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27. Зокрема, відповідно до підпункту 1 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ встановлено, що під час дії воєнного стану вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема, державної та комунальної власності.
Отже, вказана вище правова норма не передбачала прийняття будь-якого рішення органом, уповноваженим на розпорядження земельною ділянкою, для поновлення договору оренди землі. Таким чином, лист-клопотання позивача розглянутий сільською радою у строки та у відповідності до законодавства, яке було чинним на момент звернення позивача та надання відповіді відповідачем. Подальші наміри орендаря щодо поновлення чи не поновлення Договору орендодавець не міг передбачити.
Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" від 19 жовтня 2022 року № 2698-ІХ (набрав чинності 19.11.2022) підпункт 1 пункту 27 Земельного кодексу викладено в новій редакції, якою скасовано автоматичну пролонгацію договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення.
Тобто, якщо строк договору оренди землі сільськогосподарського призначення сплинув у проміжок часу між 07.04.2022 до 18.11.2022 включно, - такий договір автоматично поновлюється на один рік, незалежно від волевиявлення сторін (дана правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №563/376/22-ц від 29.03.2023). В свою чергу, договори оренди землі сільськогосподарського призначення, строк дії яких сплинув після 18.11.2022, не підлягають автоматичному поновленню.
Таким чином, з 19.11.2022 змінились умови щодо пролонгації договорів оренди землі і договірні відносини в частині поновлення договору оренди землі від 18 грудня 2012 року з цієї дати регулюються Законом України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на дату укладення Договору).
Не зважаючи на зміни в законодавстві, яким скасовано автоматичну пролонгацію договорів, Приватне сільськогосподарське підприємство "ВІРА" не зверталось жодного разу до сільської ради з пропозиціями щодо укладення додаткової угоди про поновлення Договору. Внаслідок цього ПСП «ВІРА» не має права не реалізацію переважного права на поновлення договору оренди землі. Позивачем не виконано вимоги, передбачені частиною 2 та 3 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а саме: позивач письмово не повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) за 30 днів до закінчення строку дії Договору, а також не надав до листа-повідомлення проект додаткової угоди з метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі після законодавчої зміни порядку поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення.          
ПСП "ВІРА" у встановлені законодавством строки не здійснило жодних юридичних дій, які б свідчили про намір поновити Договір, в т.ч. на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".
Дія Договору завершилась 21.12.2022, тобто подальша пролонгація цього правочину є неможливою у зв`язку з недотриманням позивачем строків, встановлених статтею 33 Закону України "Про оренду землі". 
З урахуванням викладеного, сільська рада була позбавлена можливості розглянути питання щодо поновлення договору оренди землі на сесії ради та прийняти рішення відповідно до вимог законодавства.
На дату звернення (21.09.2022) Приватного сільськогосподарського підприємства "Віра" до Мар`янівської сільської ради з листом- повідомленням про поновлення договору оренду землі та на дату надання відповіді відповідачем (лист від 18.10.2022 №1253) був чиним пп.1 п.27 Земельного кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ, згідно з яким договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів. І лише 19.11.2022 набрав чинності Закон № 2698-ІХ від 19.10.2022, яким змінено абзац перший підпункту 1 пункту 27 розділу X Земельного кодексу України, згідно з яким скасовано автоматичне поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності.
Оскільки відповідь на лист-клопотання орендаря надана, то підстави для розгляду вже розглянутого листа відсутні. Після зміни порядку поновлення договорів оренди землі, а саме з 19.11.2022, позивач не звертався з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі до Мар`янівської сільської ради. Відтак, відповідач не міг передбачити подальше волевиявлення позивача щодо поновлення договору оренди землі.
Таким чином, суд прийшов до помилкового висновку, що лист-повідомлення орендаря підлягали повторному розгляду Мар`янівською сільською радою. Внаслідок чого дії відповідача не можуть кваліфікуватися як мовчазна згода на поновлення договору оренди, оскільки позивач не надав лист з повідомленням про намір поновити Договір, а також не надав відповідну додаткову угоду у встановлений законодавством строк.
Суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи. Судом не досліджено своєчасність сплати орендної плати ПСП "Віра". Довідка від 12.10.2023 №6933/6/11-28-13-06-2, видана ГУ ДПС у Кіровоградській області не є доказом, який підтверджує своєчастність виконання грошових зобов`язань за Договором.

Позивач, Приватне сільськогосподарське підприємство "ВІРА", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, апеляційну скарги залишити без задоволення. Зазначив, твердження відповідача, що ПСП «ВІРА» не повідомило орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) за 30 днів до закінчення строку дії договору, спростовуються фактичними обставинами справи та наявними у ній доказами, які свідчать про те, що ПСП «ВІРА», враховуючи закінчення строку дії договору оренди землі 21 грудня 2022 року, завчасно, в строк більше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, звернулося 21 вересня 2022 року до Мар`янівської сільської ради із листом- повідомленням про поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих самих умовах, додавши до нього проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, що свідчить про дотримання ним вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5070-УІ), відповідність його поведінки таким загальним засадам цивільного законодавства як добросовісність і розумність (пункт 6 частини 1 статті З ЦК України).
Обставини звернення ПСП «ВІРА» до Мар`янівської сільської ради із вказаним листом-повідомленням та доданим до нього проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі не спростовано відповідачем у відзиві та апеляційній скарзі, а навпаки відповідач підтверджує вказані обставини, зазначаючи, що вказаний лист- повідомлення разом із додатковою угодою зареєстровано в Мар`янівській сільській раді за вхідним № 1198 від 21 вересня 2022 року (стор. 4 відзиву, стор. 3 апеляційної скарги) та надавши копію цього листа-повідомлення до суду згідно з листом від 08 листопада 2023 року № 787.
На час звернення ПСП «ВІРА» до Мар`янівської сільської ради із листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі Державний земельний кадастр та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень функціонували, а у Мар`янівській сільській раді проводилися сесії, про що свідчать відомості оприлюднені на веб-сайті сільської ради за адресою в мережі Інтернет https://marjanivka-rada.gov.ua/ , тобто перешкод в розгляді по суті питання щодо поновлення із ПСП «ВІРА» спірного договору оренди землі не було.
У зв`язку з цим, правильним є висновок суду першої інстанції про безпідставність твердження відповідача, що лист-повідомлення позивача, поданий до сільської ради у вересні 2022 року, вичерпав свою дію і про необхідність позивачу звернення з повторним листом-повідомленням та проектом додаткової угоди 19 листопада 2022 року, тобто після набрання чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19 жовтня 2022 року № 2698-ІХ.

                    Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 27.02.2024 здійснено запит матеріалів справи №912/1952/23 із Господарського суду Кіровоградської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
11.03.2024 матеріали справи №912/1952/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою суду Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2024 (колегія суддів у складі: головуючий Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б.,   Верхогляд Т.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.01.2024 у справі №912/1952/23; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 21.05.2024.
В судовому засіданні 21.05.2024 оголошено перерву до 26.06.2024.
В судовому засіданні 26.06.2024 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи. 
18.12.2012 між Маловисківською райдержадміністрацією Кіровоградської області та ПСП "ВІРА" укладено Договір оренди землі (далі - Договір), зареєстрованого у Державному реєстрі земель 21 грудня 2012 року за № 352318364003668 (а.с. 15-17).
Згідно з п. 1, 2 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування на 10 років земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Мар`янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. В оренду передається земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення площею 94,5253 га, в тому числі ріллі - 94,5253 га, кадастровий номер 3523183600:02:000:9097.
Відповідно до п. 8 договору оренди землі договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 41 Договору встановлено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Договір підписаний сторонами.
Відповідно до положень ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 05 липня 2012 року № 5070-VI, чинної на день укладення договору) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації.
Таким чином, ПСП "ВІРА" набуло право оренди на земельну ділянку до 21.12.2022.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.10.2023 № 350329453 земельна ділянка з кадастровим номером 3523183600:02:000:9097 належить до комунальної власності, а її розпорядником є Мар`янівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с. 20).
За твердженням позивача, протягом всього терміну дії договору оренди землі ПСП "ВІРА" належним чином виконувало умови договору, в тому числі використовувало земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, своєчасно та повному обсязі сплачувало орендну плату, що підтверджується довідкою від 12.10.2023 № 6933/6/11-28-13-06-2 про відсутність заборгованості, виданої ГУ ДПС у Кіровоградській області (а.с. 24).
У вересні 2022 року позивач звернувся до Мар`янівської сільської ради із листом-повідомленням та доданим до нього проектом додаткової угоди, в яких просив поновити договір оренди землі на той самий строк та на тих самих умовах (а.с. 21).
Мар`янівська сільська рада листом від 18.10.2022 № 1253 повідомила, що строк дії договору автоматично продовжується на 1 рік у разі закінчення строку його дії під час воєнного стану (а.с. 23).
Позивач вказує, що 19.11.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель", яким, зокрема припинено автоматичне (без згоди сторін договору) поновлення договорів на користування земельними ділянками, термін дії яких закінчився після введення воєнного стану, що виявилося у внесенні змін, зокрема, до абзацу 1 пункту 27 Перехідних положень ЗК України.
Таким чином, договори оренди землі, строк користування земельними ділянками за якими закінчився з 19.11.2022, не поновлюються на 1 рік та припиняються із закінчення строку, на який їх було укладено.
З огляду на це, враховуючи набрання чинності 19.11.2022 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель", строк дії договору оренди землі закінчувався 21.12.2022.
Після закінчення строку дії договору оренди землі, тобто з 21.12.2022, Мар`янівська сільська рада не заперечила в поновленні цього договору, як і не розглянула по суті на сесії сільської ради лист-повідомлення ПСП "ВІРА" про поновлення договору оренди землі та не уклала із ПСП "ВІРА" додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, проект якої додано до цього листа-повідомлення ПСП "ВІРА", що й стало підставою даного позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ПСП "ВІРА" має право на поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки ПСП "ВІРА" у порядку та строки, передбачені ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5070-УІ) та договором оренди землі, звернулося до Мар`янівської сільської ради із листом-повідомленням про поновлення договору, продовжило користуванням спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, а Мар`янівська сільська рада вчасно не заперечила проти поновлення договору, що свідчить про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення Договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки на 10 років і на тих самих умовах.
Підставою позовних вимог є те, що відповідач, на думку позивача, незаконно ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, якою позивач продовжує користуватися після закінчення строку дії договору.
Правовою підставою для обґрунтування позовних вимог позивач визначив положення  статті 33 Закону України “Про оренду землі”, якою врегульовано питання права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України "Про оренду землі").
Згідно Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1).
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13).
Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 5 вказаного Закону).
Відповідно до положень ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню у друкованих медіа місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки.
При цьому, за змістом ч. 4 вказаної статті, внесення змін до договорів оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави із зазначенням нового власника земельної ділянки не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.
Отже, відповідно до чинного законодавства орендодавцем та стороною договору оренди стає новий власник земельної ділянки, договір оренди не припиняє свою дію, і новий власник набуває статусу орендодавця разом із належними орендодавцю за договором правами і обов`язками.
Відповідна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №914/637/19. При цьому Верховним Судом зазначено, що за змістом статті 148-1 Земельного кодексу України, момент переходу прав та обов`язків попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди чітко визначений та пов`язаний із моментом переходу права власності на земельну ділянку.
Таким чином до Мар`янівською сільською радою з 22.03.2019, тобто з дати державної реєстрації права комунальної власності, перейшли права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки (орендодавця) за чинним, укладеним з позивачем договором оренди землі від 18.12.2012. При цьому, такий перехід відбувся в силу закону, незалежно від того чи внесено відповідні зміни до договору оренди землі.

16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", положення якого в частині змін до Закону України "Про оренду землі" набрали чинності з 15.07.2020.
Вказаним Законом статтю 33 Закону України "Про оренду землі", що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, було викладено у новій редакції та названо "Переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк". Закон доповнено статтею 32-2 "Поновлення договорів оренди землі", якою визначено, що поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 ЗК України.
Також внесено зміни до Земельного кодексу України, зокрема його доповнено статтею 126-1 "Поновлення договору оренди землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови".
Водночас розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнено абзацом 4, яким передбачено, що правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Оскільки договір оренди землі від 18.12.2012 укладено до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", тому норми ст.126-1 Земельного кодексу України не можуть поширюватись на спірні правовідносини.
Таким чином, при розгляді даної справи суд керується положеннями ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній станом на дату укладення договору.

Так, ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною станом на дату укладення договору) було унормовано, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Відповідно до п. 8 договору оренди землі договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 33 вказаного Закону, орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч. 4 ст. 33 цього Закону).
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 наведеної статті Закону).
У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності) (ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019) фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди:
1) Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 1-5 вказаної статті);
2) У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (частини 6-10 вказаної статті).

За загальним правилом, викладеним у ч. 5 ст. 33 Закону, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, повідомляє орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.
Спеціальне правило, викладене у ч. 6 вказаної статті Закону, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразова зазначала, що для поновлення договору оренди з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (постанови від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справі №159/5756/18).
Відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №159/5756/18).
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону або у інший погоджений сторонами строк) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").
У разі якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").
Тобто, виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, про відсутність вагомих підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду зазначила у пункті 29 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в п. 35 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.
Важливість дотримання як строку звернення орендаря до орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, так і відповіді орендодавця на таке звернення неодноразово підтверджена правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справі №159/5756/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19.
Реалізація переважного права, про яке йдеться у ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", передбачала можливість поновлення договору оренди землі шляхом укладення договору на новий строк, у якому, відповідно до частини четвертої вказаної статті, умови такого договору можуть бути змінені за згодою сторін.
При цьому, як вже зазначалося вище, незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них.
Водночас, навіть у випадку незгоди орендодавця з умовами проекту договору орендаря при його зверненні з заявою про продовження дії договору оренди землі, орендодавець зобов`язаний у місячний термін надати орендарю відповідь про результат розгляду його заяви (у формі рішення про поновлення договору, або ж у формі листа з обґрунтованою незгодою/запереченням щодо продовження орендних відносини).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради.
У ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 922/1188/19, із посиланням на постанову Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі 910/18875/17, вказано, що чинне законодавство України не визначає форми висловлення заперечення орендодавця стосовно поновлення договору оренди землі, а рішення ради (колегіального органу місцевого самоврядування) найбільш повно відповідає положенням п. 34 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" для дотримання письмового волевиявлення.
У пункті 4.6. постанови Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 910/4790/20 вказано, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття сесією відповідного рішення.
Аналогічні висновки викладено Верховним Судому постановах від 27 вересня 2022 року у справі № 912/1803/21 та від 02 листопада 2022 року у справі № 912/1802/21.
Таким чином, закріплений в ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" принцип колегіальності місцевого самоврядування та вимоги п. 34 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону передбачають прийняття рішення з питання регулювання земельних відносин, у тому числі з розгляду клопотань про надання в оренду земельних ділянок, укладення, зміни, продовження, поновлення договорів оренди землі, виключно колегіально на пленарному засіданні ради у формі рішення ради, яке найбільш повно відповідає формі письмового волевиявлення відповідно до вказаних вище норм Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Як слідує із фактичних обставин справи, Мар`янівською сільською радою отримано лист-повідомлення  ПСП "ВІРА" про поновлення Договору  на той самий строк і на тих самих умовах разом із доданим до нього проектом відповідної додаткової угоди, що у місячний термін з дня їх отримання підлягали розгляду відповідно до ст. 26, 46, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 05 липня 2012 року № 5070-VІ) на пленарному засіданні сесії сільської ради.
Колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що сесією Мар`янівської сільської ради лист-повідомлення ПСП "ВІРА" про поновлення Договору не розглянуто та не прийнято жодного рішення за результатами його розгляду, в тому числі щодо поновлення договору чи щодо заперечення в його поновленні, що свідчить одночасно як про порушення сільською радою вимог ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 05 липня 2012 року № 5070-VI), так і про мовчазну згоду на поновлення Договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. 
Неприйняття Мар`янівською сільською радою жодного рішення за листом-повідомленням позивача про поновлення договору оренди землі у строк, визначений ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5070-VI), ставить його у правову невизначеність, що є недопустимим у відповідності до змісту та сутності принципів верховенства права та законності.
Отже, відповідачем лист-повідомлення позивача про поновлення договору оренди землі разом із проектом відповідної додаткової угоди не розглянуто в межах строку, визначеного статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції до внесення змін Законом № 340-ІХ від 05 грудня 2019 року), адже відповідачем в порушення приписів ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5070-V1) не вчинено у місячний термін дій, обов`язковість вчинення яких передбачено ч. 5 ст. 33 цього Закону, зокрема, лист-повідомлення позивача про поновлення договору оренди землі не розглянуто на сесії сільської ради.

Також, матеріали справи взагалі не містять доказів розгляду листа-повідомлення позивача на сесії селищної ради та прийняття за результатом розгляду відповідного рішення до теперішнього часу, в тому числі  після 19.11.2022, тобто після набрання чинності  Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель", яким, зокрема припинено автоматичне (без згоди сторін договору) поновлення договорів на користування земельними ділянками, термін дії яких закінчився після введення воєнного стану та не надав заперечень протягом місячного строку з дня закінчення Договору, тобто з 21.12.2022.
Вказані обставини повністю спростовують доводи заявника апеляційної скарги про те, що лист-повідомлення позивача, поданий до сільської ради у вересні 2022 року, вичерпав свою дію і про необхідність позивачу звернення з повторним листом-повідомленням та проектом додаткової  угоди з 19.11.2022, тобто після набрання чинності  Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель".
Враховуючи вищезазначене, господарський суд прийшов до правильного висновку про наявність у позивача права на продовження строку дії Договору.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 сформовано правову позицію, що порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової згоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу ч. 6 ст. 33 Закону № 161-ХІV. Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (пункт 38.2. постанови).
Як слідує із фактичних обставин, ПСП "ВІРА", як орендар, який належним чином виконував умови Договору, в тому числі щодо сплати орендної плати, що підтверджується довідкою від 12.10.2023 № 6933/6/11-28-13-06-2 (а.с. 24) про відсутність заборгованості, виданої ГУ ДПС у Кіровоградській області, та який після закінчення строку дії Договору продовжив користуватися земельною ділянкою загальною площею 94,5253 га з кадастровим номером 3523183600:02:000:9097, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку четвертої групи на 2023 рік з доданими до неї додатками (а.с. 25-32), звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2022 році (форма № 29-сг (річна) (а.с. 33-38), звітом про посівні площі сільськогосподарських   культур   під   урожай   2023   року   (форма   №   4-сг   (річна) (а.с. 39-40), своєчасно звернулося до Мар`янівської сільської ради, як орендодавця, із листом-повідомленням про поновлення Договору, додавши до нього проект відповідної додаткової угоди.
Як зазначено вище, Мар`янівською сільською радою лист-повідомлення позивача про поновлення договору оренди землі разом із проектом відповідної додаткової угоди в межах строку, визначеного ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5070-VI), на сесії сільської ради не розглянуто.
На підставі викладеного господарський суд прийшов до правильного висновку про те, що ПСП "ВІРА" має право на поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки ПСП "ВІРА" у порядку та строки, передбачені ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 507 0-УІ) та договором оренди землі, звернулося до Мар`янівської сільської ради із листом-повідомленням про поновлення договору, продовжило користуванням спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, а Мар`янівська сільська рада вчасно не заперечила проти поновлення договору, що свідчить про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення Договору.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що ПСП «ВІРА» не повідомило орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) за 30 днів до закінчення строку дії договору, спростовуються фактичними обставинами справи та наявними у ній доказами, які свідчать про те, що ПСП «ВІРА», враховуючи закінчення строку дії договору оренди землі 21 грудня 2022 року, завчасно, в строк більше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, звернулося 21 вересня 2022 року до Мар`янівської сільської ради із листом- повідомленням про поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих самих умовах, додавши до нього проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, що свідчить про дотримання ним вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5070-УІ), відповідність його поведінки таким загальним засадам цивільного законодавства як добросовісність і розумність (пункт 6 частини 1 статті З ЦК України).
Обставини звернення ПСП «ВІРА» до Мар`янівської сільської ради із вказаним листом-повідомленням та доданим до нього проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі не спростовано відповідачем у відзиві та апеляційній скарзі, а навпаки відповідач підтверджує вказані обставини, зазначаючи, що вказаний лист-повідомлення разом із додатковою угодою зареєстровано в Мар`янівській сільській раді за вхідним № 1198 від 21 вересня 2022 року (стор. 4 відзиву, стор. 3 апеляційної скарги) та надавши копію цього листа-повідомлення до суду згідно з листом від 08 листопада 2023 року № 787.
Мар`янівська сільська рада в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ПСП «ВІРА» не надало до листа-повідомлення проект додаткової угоди з метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19 жовтня 2022 року № 2698-ІХ
Колегія суддів звертає увагу, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19 жовтня 2022 року № 2698-ІХ, яким внесено зміни до пункту 27 Перехідних положень ЗК України, скасовано з 19 листопада 2022 року автоматичне поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, строк дії яких сплинув з 19 листопада 2022 року.
З урахуванням цього, враховуючи закінчення строку дії спірного договору оренди землі 21 грудня 2022 року, положення про автоматичне поновлення договору оренди землі, передбачене пунктом 27 Перехідних положень ЗК України, на спірний договір не поширюється, такий договір не підлягає автоматичному поновленню, а його поновлення здійснюється в загальному порядку, встановленому статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5070-УІ).
Пункт 27 Перехідних положень ЗК України як з моменту його прийняття так і після внесення змін до нього (тобто як до набрання чинності, так і після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19 жовтня 2022 року № 2698-ІХ) не зупиняв дію статті 33 Закону України «Про оренду землі» в частині процедури поновлення договору оренди землі, а відтак не скасовував орендарю обов`язок до спливу строку договору оренди землі заявити орендодавцю про свій намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору, шляхом звернення до орендодавця з письмовим листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі та доданим до нього проектом додаткової угоди.
Крім того, із набранням чинності 19 листопада 2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19 жовтня 2022 року № 2698-ІХ не встановлювався обов`язок орендарю по-новому чи повторно, у разі наявності раніше наданого орендарем письмового повідомлення, звертатися до орендодавця із листом-повідомленням про намір поновити договір оренди землі.
В Окремій думці судді Кібенко О.Р., викладеній 14 вересня 2022 року у справі № 909/298/21, вказано, що тлумачення норми закону може здійснюватися за допомогою різних способів, зокрема, історично-політичного або історично-цільового - це тлумачення правової норми, виходячи зі змісту умов, у яких вона ухвалювалася (для цього досліджується нормативний акт, яким вона була запроваджена, пояснювальна записка до нього); яку мету хотів досягти законодавець, запроваджуючи норму.
Як слідує із пояснювальної записки до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» (законопроект № 7178 від 19 березня 2022 року), яким Перехідні положення ЗК України доповнено пунктом 27, зокрема, в частині автоматичного поновлення договорів оренди земельних ділянок, метою прийняття цього Закону було вдосконалення окремих питань, пов`язаних із спрощенням набуття прав користування на земельні ділянки сільськогосподарського призначення в умовах воєнного стану, коли Державний земельний кадастр, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не функціонують, а також не надаються адміністративні послуги.
Проте, на час звернення ПСП «ВІРА» до Мар`янівської сільської ради із листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі Державний земельний кадастр та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень функціонували, а у Мар`янівській сільській раді проводилися сесії, про що свідчать відомості оприлюднені на веб-сайті сільської ради за адресою в мережі Інтернет https://marjanivka-rada.gov.ua/ , тобто перешкод в розгляді по суті питання щодо поновлення із ПСП «ВІРА» спірного договору оренди землі не було.
У зв`язку з цим доводи заявника апеляційної скарги про те, що лист-повідомлення позивача, поданий до сільської ради у вересні 2022 року, вичерпав свою дію, через що позивачу мав звернутися з повторним листом-повідомленням та проектом додаткової угоди 19 листопада 2022 року, тобто після набрання чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» від 19 жовтня 2022 року № 2698-ІХ, є безпідставними.

Мар`янівська сільська рада в апеляційній скарзі вказує, що ПСП «ВІРА» не має переважного права на поновлення договору оренди землі, оскільки у нього наявна фінансова неспроможність сплачувати орендну плату в майбутньому, про що свідчить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18 січня 2024 року у справі № 912/1620/23, та несвоєчасно сплачувало орендну плату.
Це твердження є безпідставним, оскільки, по-перше, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18 січня 2024 року у справі № 912/1620/23 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПСП «ВІРА» про стягнення заборгованості не набрало законної сили у зв`язку із його оскарженням в апеляційному порядку; по-друге, заявником апеляційної скарги не зазначено, яким чином можлива заборгованість ПСП «ВІРА» перед будь-якими його контрагентами, в тому числі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пов`язана із реальним виконанням ПСП «ВІРА» своїх зобов`язань за спірним договором оренди землі в майбутньому, зважаючи на відсутність у ПСП «ВІРА» заборгованості зі сплати орендної плати за договором.
          
Також колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17 зазначено, що в силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 ГПК України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (пункт 15 постанови).
Приписами ГПК України чітко та однозначно врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи.
Так, статтею 80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (частина 1). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина 2). Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина 3). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8).
Відповідно до статті 165 ГПК України відзив повинен містити, зокрема, обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання (пункти 4-6 частини 3).
Водночас, частиною 4 статті 165 ГПК України передбачено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
До заперечення застосовуються правила, встановлені частинами 3-6 статті 165 ГПК України.
В цьому контексті Верховним Судом вказано, що всі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані одночасно із заявами по суті справи, а неможливість подання доказів до суду у цей строк повинна бути письмово доведена та належним чином обґрунтована (пункт 19 постанови Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №916/3130/17).
Таким чином, судом першої інстанції при розгляді справи № 912/1952/23 прийнято законне та обґрунтоване рішення від 25 січня 2024 року з урахуванням вимог та заперечень сторін, за встановлених судом першої інстанції обставин та на підставі поданих сторонами до суду першої інстанції доказів.
Відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відтак, Центральним апеляційним господарським судом при відкритті провадження у цій справі № 912/1952/23 в пунктах 3, 4, 6 ухвали від 11 березня 2024 року додатково роз`яснено учасникам справи приписи вищевказаної статті 269 ГПК України, в тому числі зобов`язано відповідача (скаржника) протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду власні заяви, клопотання відповідно до статей 38, 169, 170 ГПК України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції (копії вказаних документів у цей же строк направити іншим учасникам справи, докази чого надати суду).
Відповідно до висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 916/3130/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 01 липня 2021 року у справі № 46/603, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи. При цьому, Верховним Судом враховано, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип «рівної зброї» («equality of arms») згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента. Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996). Верховним Судом констатовано, що прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Із матеріалів справи № 912/1952/23 слідує, що при розгляді справи в суді першої інстанції Мар`янівська сільська рада в наданих заявах по суті справи (відзив на позовну заяву від 08 листопада 2023 року № 788, заперечення на відзив від 28 листопада 2023 року № 827), в наданих письмових доказах не вказувала про неналежне виконання орендарем умов договору оренди землі, тобто заперечення відповідача не ґрунтувалися на неналежному виконанні умов договору. 
Крім того, оскільки справа розглядалася за правилами загального позовного провадження, то питання, які стосувалися подання відповідачем доказів, мали вирішуватися судом першої інстанції на стадії підготовчого засідання (яких було проведено два - 21 листопада та 12 грудня 2023 року та в цілому з дня відкриття 23 жовтня 2023 року провадження у справі стадія підготовчого провадження тривала 1,5 місяці), але відповідач своїми відповідними правами та обов`язками щодо подання доказів у встановленому процесуальним законодавством порядку не скористався, що, враховуючи закріплені ГПК України принципи диспозитивності, змагальності та рівноправності господарського судочинства, породжує для нього настання певних наслідків від невчинення такої процесуальної дії як подання доказів (статті 13, 42, 182 ГПК України).
При цьому, Мар`янівською сільською радою до суду апеляційної інстанції довідку зі сплати орендної плати як доказ подано з порушенням пункту 6 частини 2 статті 258, частини 3 статті 269 ГПК України, оскільки нею як не заявлено клопотання про долучення цього доказу до справи при її розгляді в апеляційному провадженні, так і не зазначено в самій апеляційній скарзі обґрунтованої поважності причин неподання такої довідки як доказу до суду першої інстанції, незважаючи на повне володіння сільською радою відомостями про стан розрахунків орендарів за користування земельними ділянками, що перебувають в комунальній власності Мар`янівської сільської ради.
З огляду на це, враховуючи приписи статей 13, 80, 165, 167, 258, 269 ГПК України, Мар`янівська сільська рада в апеляційній скарзі не вправі посилатися на обставини сплати ПСП «ВІРА» орендної плати за договором оренди землі та довідку зі сплати орендної плати, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції не вказувала про такі обставини у поданих до суду заявах по суті справи та наданих доказах, довідка сільської ради зі сплати орендної плати є неналежним доказом, при поданні якої сільською радою порушено порядок подання доказів до суду апеляційної інстанції, необґрунтовано наявності поважних причин неподання цього доказу до суду першої інстанції; відтак, обставини сплати ПСП «ВІРА» орендної плати за договором оренди землі та довідка зі сплати орендної плати не оцінюються судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги. 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що  розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  правильно застосував норми матеріального і процесуального права (за виключенням не розгляду клопотання Відповідач про продовження строку на подання відзиву), що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь Позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати при розгляді апеляційної скарги покладаються на Відповідача (заявника у апеляційній скарзі).
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284  ГПК України, суд,                                                               

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 25.01.2024 у справі №912/1952/23 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Кіровоградської області від 25.01.2024 у справі №912/1952595/23 - залишити без змін.
Судові витрати Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.08.2024.

Головуючий суддя                                                                                О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                                    Ю.Б. Парусніков