ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 липня 2024 року
м. Київ
справа № 715/880/23
провадження № 61-3136св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» наухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 січня 2024 року 
у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Лисака І. Н., Литвинюк І. М., і виходив з наступного.
Короткий зміст заявлених позовних вимог
1.            ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
2.           Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 10 жовтня 2017 року державним виконавцем Краматорського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, про що вона дізналася випадково 14 жовтня 2022 року під час використання мобільного додатку «Дія».
3.           Зазначала, що будь-яких документів від державного виконавця вона не отримувала, а тільки після звернення до адвоката та збору інформації вона дізналася, що на виконанні у виконавця знаходилося виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 19102, що вчинений 26 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 
Чуловським В. А. про стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 1 619 372, 02 грн за кредитним договором                                   № 0401/0708/98-080 від 17 липня 2008 року.
4.           Вказувала на те, що виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, виходячи з того, що заборгованість перед ТОВ «Кредитні ініціативи» не була безспірною на час вчинення виконавчого напису. Крім того, вказала на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не дотримався умов, за наявності яких виконавчий напис може бути вчинений, зокрема відсутній нотаріально посвідчений договір. 
5.           З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила визнати виконавчий напис, вчинений 26 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 19102, про стягнення з неї на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 1 619 372, 02 грн таким, що не підлягає виконанню.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
6.           Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 жовтня
2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
7.           Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що безспірність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні ініціативи», яка стягнута з неї на підставі оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського В. А. від 26 жовтня 2016 року, зареєстрованого у реєстрі за                       № 19102, не доведена. Водночас позивачка звернулася до суду після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. За оспорюваним виконавчим написом 10 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та про звернення стягнення на доходи боржника (було встановлено, що вона працює у ОСОБА_2 ). Суд першої інстанції вважав, що позивачка з 2017 року не могла не знати про те, що вона є боржником за виконавчим провадженням, на все її майно накладено арешт, при тому, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, доступ до якого є вільний.
8.           Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 жовтня
2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції
9.           Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 січня 2024 року апеляційну скаргуОСОБА_1 задоволено. Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2023 року та ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги 
ОСОБА_1 задоволено. 
10.        Визнановиконавчий напис, вчинений 26 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 19102, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 1 619 372, 02 грн таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
11.        Постанова апеляційного суду мотивована тим, що жодних доказів на підтвердження того, що позивачці було відомо про виконавчий напис 
від 25 жовтня 2016 року раніше матеріали справи не містять. Відсутні належні та допустимі докази отримання позивачкою постанови державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 10 жовтня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису нотаріуса. Адреса позивачки, зазначена у виконавчому написі, не співпадає з місцем її проживання. Про існування виконавчого напису, позивачка дізналася під час відчуження автомобіля лише 14 жовтня 2022 року після використання мобільного додатку «Дія», і саме з того часу розпочався строк позовної давності. Відповідачем зазначеного не спростовано. За таких обставин, позов подано в межах строку позовної давності і є підстави для його задоволення.
Узагальнені доводи касаційної скарги
12.        29 лютого 2024 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Верховного
Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 січня 2024 року і передати справу до суду апеляційної інстанції. 
13.        Підставами касаційного оскарження судових рішень суду апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те,
що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі 
№ 706/1272/14-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, 
від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 26 листопада 2019 року 
у справі № 914/3224/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана з порушенням вимог статті 356 ЦПК України, а заява адвоката позивачки від 25 січня 
2024 року про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягала поверненню на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України. Крім того зазначає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про долучення доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
14.        Заявник звертає увагу, що апеляційна скарга на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2023 року та ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 жовтня 2023 року підписана адвокатом Матлахом М. А. Апеляційна скарга була оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, оскільки в апеляційній скарзі не зазначені відомості про наявність або відсутність електронного кабінету адвоката Матлаха М. А. Апеляційний суд мав постановити ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху.
15.        Згідно з доводами касаційної скарги, апеляційний суд безпідставно прийняв до розгляду заяву представника позивачки - адвоката Матлаха М. А. від 25 січня 2024 року та розглянув її, оскільки вона не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету адвоката. 
16.        Заявник вказує, що апеляційний суд визначив розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000 грн на підставі недопустимих доказів. 
17.        Також заявник зазначає, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про долучення доказів, які були подані 22 грудня 
2023 року ТОВ «Кредитні ініціативи». 
18.        У касаційній скарзі заявник звертає увагу на те, що апеляційним судом помилково зроблено висновки про те, що про існування виконавчого напису позивачка дізналася лише 14 жовтня 2022 року і саме з цього часу розпочався строк позовної давності.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19.        Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 715/880/23.
20.        Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2024року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21.        Між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір 
№ 0401/0708/98-080 від 17 липня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1   отримала 50 000 доларів США, з виплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами. Вказаний договір був забезпечений іпотекою на підставі договору № 5398 від 17 липня 2008 року, об`єктом обтяження була квартира по АДРЕСА_1 . Внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором предмет іпотеки був реалізований з прилюдних торгів в рамках виконавчого провадження.
22.        Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис 25 жовтня 2016 року, зареєстрований у реєстрі за № 19102, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0401/0708/98-080 від 17 липня 2008 року, укладеним з ПАТ «Сведбанк», право вимоги за яким на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року відступлено стягувачу ТОВ «Кредитні Ініціативи» від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу, якому, в свою чергу, право вимоги було відступлено 28 листопада 2012 року ПАТ«Сведбанк ».
23.        За виконавчим написом з позивачки ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 0401/0708/98-080 від 17 липня 2008 року, укладеним з ПАТ «Сведбанк», запропоновано стягнути заборгованість за період з 01 грудня 2013 року по 17 вересня 2016 року. Сума заборгованості становить 
1 619 372, 02 грн.
24.        Постановою державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 10 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису нотаріуса.
25.        У рамках виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника (постанова від 10 жовтня 2017 року), 11 липня 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, 23 червня 2021 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
26.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
27.        Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
28.        Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
29.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
30.        Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
31.        Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша 
статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
32.        Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16             розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
33.        Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
34.        Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
35.        Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
36.        Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
37.        Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
38.        Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
39.        Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого           напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
40.        Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
41.        Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
42.        Боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
43.        Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.
44.        Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
45.        Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
46.        Подібний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).
47.        Під час вирішення спору судом першої інстанції витребовувалися у приватного нотаріуса належним чином завірені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис № 19102 від 26 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_1 . Разом з тим, нотаріус повідомив суд, що витребовувані судом документи були знищені за закінченням терміну зберігання.
48.        Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
49.        Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
50.        Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
51.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
52.        Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
53.        Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
54.        Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд об`єктивно виходив з того, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів повідомлення позивачки про порушення кредитних зобов`язань станом на 2016 рік.
55.        У касаційній скарзі заявник посилається на заочне рішення Київського районного суду від 22 січня 2014 року у справі № 257/13065/13-ц (яке, згідно з доводами апеляційної скарги, не було взято до уваги апеляційним судом), у відповідності до якого позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь 
ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором                                 № 0401/0708/98-080 від 17 липня 2008 рокуу загальному розмірі 540 944, 10 грн.
56.        Тобто ТОВ «Кредитні ініціативи» реалізувало своє право на дострокове стягнення кредитних коштів з боржника та поручителя та після винесення судового рішення мало право на захист своїх прав, у разі невиконання судового рішення про стягнення заборгованості, на підставі статті 625 ЦК України.
57.        Проте, виконавчим написом з позивачки ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 0401/0708/98-080 від 17 липня                    2008 року, укладеним з ПАТ «Сведбанк», запропоновано стягнути заборгованість за період з 01 грудня 2013 року по 17 вересня 2016 року. Сума заборгованості визначена у розмірі 1 619 372, 02 грн.
58.        Враховуючи викладене, слід погодитися з апеляційним судом щодо спірності заборгованості, розмір якої було визначено кредитором при зверненні до нотаріуса. Наданими суду документами не підтверджено, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем у розмірі 1 619 372, 02 грн, враховуючи що судовим рішенням було достроково стягнуто усю суму боргу у розмірі                   540 944, 10 грн. Отже існують підстави для визнання  виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
59.        Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
60.        Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
61.        Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
62.        Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
63.        Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого статтями 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше (постанова Верховного Суду постанова Верховного Суду від 25 квітня 2022 року у справі             № 138/28/20, провадження № 61-2399св21).
64.        Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
65.        Як встановлено судами попередніх інстанцій, матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про порушення кредитних зобов`язань станом на 2016 рік, а також отримання позивачкою постанови державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 10 жовтня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису нотаріуса. Стягувачем таких доказів не надано. 
66.        В рамках виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника (постанова від 10 серпня 2017 року ВП № НОМЕР_1), 11 липня                  2018 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника,              23 червня 2021 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення. Доказів отримання, або ж обізнаності позивачки про зазначені постанови та хід виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 матеріали справи не містять.
67.        Апеляційний суд, оцінивши у сукупності подані сторонами докази, обґрунтовано виходив з того, що позивачка дізналася про існування виконавчого напису під час відчуження автомобіля у жовтні 2022 року після використання мобільного додатку «Дія», після чого її представник звернувся до ТОВ «Кредитні ініціативи» з метою отримання відповідної інформації, а тому вона не пропустила трирічний строк на звернення до суду з цим позовом. Протилежного відповідачем не доведено. 
68.        Суд апеляційної інстанції також звернув увагу на те, що в оскаржуваному виконавчому написі та матеріалах виконавчого провадження зазначена адреса реєстрації позивачки: кв. АДРЕСА_2 . Однак позивачка з 07 листопада 2017 року зареєстрована та проживає за адресою: 
АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта. 
69.        Слід також зазначити, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції було подано представником ОСОБА_1 - адвокатом 
Матлах М. А. у паперовому вигляді через засоби поштового. В апеляційній скарзі зазначено усі необхідні реквізити для листування із заявником та її представником Матлах М. А. , що не суперечить приписам ЦПК України.
70.        Апеляційний суд, перевіривши відповідність апеляційної скарги вимогам статті 356 ЦПК України, відкрив апеляційне провадження ухвалою від 01 грудня 2023 року. 
71.        У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» не висловлювало свою незгоду з відкриттям апеляційного провадження, не посилалося на недоліки апеляційної скарги, зокрема щодо незазначення представником ОСОБА_1 - адвокатом Матлахом М. А. відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету адвоката. 
72.        Заявником не наведено обґрунтованих доводів порушення апеляційним судом норм процесуального права, які б вплинули на правильність вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.
Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
73.        Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
74.        У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону 
№ 5076-VI). 
75.        Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
76.        Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
77.        Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
78.        Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
79.        За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
80.        За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
81.        Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
82.        Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
83.        У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
84.        Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
85.        Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
86.        Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
87.        Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 
2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
88.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
89.        У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі                             № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
90.        Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачці професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надавав адвокат Матлах М. А. на підставі договору про надання юридичної (правової) допомоги № 83/22, укладеного між позивачкою та АО «Кирилюк і партнери» 14 жовтня 2022 року. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано текст договору про надання правової допомоги, у розділі 4 якого визначено вартість послуг адвокатів АО «Кирилюк і партнери», замовлення № 1 від 14 жовтня                   2022 року, додаткову угоду № 1 до договору від 14 жовтня 2022 року щодо погодження між замовником та виконавцем фіксованого розміру винагороди у розмірі 15 000 грн за підготовку позову та представництво по справі в суді першої інстанції. Також було надано звіт (акт про надані послуги) до договору             № 83/22 від 10 жовтня 2023 року про обсяг та детальний опис виконаних робіт, копії платіжних інструкцій від 04 квітня 2023 року на суму 8 000 грн,                       від 30 травня 2023 року на суму 30 000 грн, від 14 жовтня 2023 року на суму                   4 000 грн. 
91.        На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надано копії: замовлення № 2 до договору від 23 жовтня 2023 року, додаткову угоду № 2 від 23 жовтня 2023 року щодо погодження між замовником та виконавцем фіксованого розміру винагороди за участь у справі у розмірі 11 000 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) до договору, а також копії платіжних інструкцій                                від 28 листопада 2023 року на суму 6 500 грн, від 25 січня 2024 року на суму                 4 500 грн. Загальна вартість наданих послуг у відповідності до договору про надання юридичної допомоги № 83/22 від 14 жовтня 2022 року, в межах додаткової угоди № 2 від 23 жовтня 2023 року становить 11 000 грн.
92.        Встановивши, що стороною позивача під час апеляційного перегляду справи заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу, а також те, що представник позивачки надав докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, зокрема детальний опис наданих послуг, копії платіжних інструкцій, враховуючи доводи заперечень відповідача щодо понесених судових витрат, співмірність витрат та складність цієї справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви сторони позивача про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 15000 грн, а також стягнення витрат, понесених на отримання правничої допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 11 000 грн. 
93.        Інші доводи заявника стосуються переоцінки письмових доказів і обставин справи, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
94.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено            статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
95.        Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції, за встановлених у цій справі обставин, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
96.        Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
97.        Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням обставин цієї справи, не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, на які заявник послався в обґрунтування доводів касаційної скарги.
98.        Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
2.            Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року та постановуЧернівецького апеляційного суду від 29 січня 2024 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. В. Білоконь          О. М. Осіян           Н. Ю. Сакара
| В. В. Шипович