ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/225/24 Справа № 705/3574/23 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції Піньковський  Р. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року                                                                                                  м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 15.03.2024 р., якою ОСОБА_1 , який 
                                                        народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Умань 
Черкаської обл., громадянина України, 
який має вищу освіту, не одружений,
працює директором у ТОВ «Стилус»,
проживає 
АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 8.07.2023 о 21:40 год. в м. Умань по вул. Тепличній, 8 ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan TIIDА, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме відчутний різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нерозбірлива мова. Від проходження огляду на факт вживання алкоголю за допомогою алкотестера Drager Alcotest або в медичного закладу відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з додатками, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не врахував доводи його заяви про відсутності будь-яких доказів про саму подію правопорушення, а також про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки «своїх» свідків як і більшість матеріалів поліція приховала. Суд задовольнив клопотання і допитав «його» свідків, але постанова суду в більшій частині містить загальновідомі приписи Закону і лише в п`яти абзацах йдеться про бачення та висновки суду без посилання на конкретні докази. 
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповнова-жених на складання протоколів про адмінправопорушення, визначених ст. 225 КУпАП.
Протокол про адмінправопорушення заповнений не повно, відеозапис не безперервний. 
В матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на медичний огляд, оскільки поліцейський у встановленому законом порядку не направляв останнього на медогляд. 
Поліцейськими порушено Інструкцію про направлення на огляд, що спростовує його звинувачення в порушенні п. 2.5 ПДР України, оскільки його навіть не було направлено на огляд.
Суд не врахував постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», оскільки, на думку апелянта, суд не з`ясував всі обставини перелічені в ст. ст. 247 і 280 КУпАП.
В письмових поясненнях ОСОБА_1 просить взяти до уваги той факт, що та частина матеріалів яку поліцейські не приховали, а подали до суду, взагалі не містить доказів про його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та порушення ним п. 2.5 ПДР України. Зауважує, що суд першої інстанції не взяв до уваги вочевидь сфальсифікований доказ, а саме 6-7 секундний фрагмент відеозапису на якому він знаходиться на місці подія, при цьому суд не звернув уваги на те що цей 7 секундний фрагмент вирізаний з якогось іншого відеозапису і не зовсім якісно відформатовано у часі. Зроблено цей запис, як він пам`ятає, приблизно о 21:00 год. 8.07.2023 р. поруч з приміщенням кафе на трасі Вінниця – Черкаси, коли автомобіль з вимкненим двигуном стояв біля кафе, а він шукав банківську картку, ключів від автомобіля в нього не було. Поспілкувавшись з поліцейським та повідомивши йому, що цим автомобілем керувати не буде, він знову пішов у кафе. Просить розібратися апеляційний суд в цьому, адже цей 7 секундний відеозапис обрізали лише для того, щоб приховати місце і обставини його виникнення, але спотворили цей відеозапис не якісно, оскільки зафіксовано що о 21:42 год. автомобіль ще рухається, весь рух автомобіля детально викладений в додатках до апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не спростував в своїй постанові наступне: чи зупинявся автомобіль і яка підстава зупинки; протокол складено з очевидними порушеннями; в матеріалах не підтверджено того, що він керував автомобілем; від суду приховані відомості про свідків; свідки вибірково допитані; фрагменти відео, які долучені до матеріалів справи, не можуть бути доказами; відсутнє направлення на огляд. 
В додаткових письмових поясненнях ОСОБА_1 просить взяти до уваги той факт що поліцейські взагалі на виписували йому направлення до медичного закладу. Наявний у справі акт огляду на стан алкогольного сп`яніння складено лише через півтори години після зазначеного в протоколі часу буцім-то вчиненого адмінправопорушення і більше ніж через годину після складання самого протоколу, тобто очевидно що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи та лише зазначив про відмову від проходження огляду, що не відповідає дійсності та матеріалам справи. 
Водієві взагалі не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення та тільки це стало підставою притягнення до адмінвідповідальності. Вважає, що не складання та ненадання йому працівниками поліції письмового направлення у заклад охорони здоров`я то й відсутнє порушення ПДР України, в зв`язку з чим і відсутній в його діях склад адмінправопорушення. На відеозаписах не встановлено керування ним транспортним засобом. Зазначеній обставині суд першої інстанції не надав взагалі жодної оцінки, що підтверджує формальне ставлення до розгляду справи. В розумінні КАС України в матеріалах справи відсутні докази. 

Вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, заслухавши правопорушника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її по викладеним в ній доводам, допитавши свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, при цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 2564-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопо-рушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 8.07.2023 о 21:40 год. по вул. Тепличній, 8 в м. Умань Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan Tiida, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме відчутний різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нерозбірлива мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу на місці або у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААБ № 185231 від 8.07.2023 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою, містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні; актом огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 (а. пр. 3) та відеозаписами (а. пр. 5), долученими до матеріалів справи. Крім того, відповідно рапорту оператора Болобан від 8.07.2023 р. о 19:07 на телефонну лінію «102» надійшло анонімне повідомлення про те, що в кафе «7/40» за 1 км від м. Умань виявлений водій, який перебуває в стані алкогольного сп`яніння та який приїхав на автомобілі з р/номером НОМЕР_1 . Для перевірки зазначеного анонімного повідомлення був направлений поліцейський ВПД № 2 ст. с-нт поліції ОСОБА_4 (а. пр. 2), який потім і склав протокол про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 .
На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про отримання доказів незаконним шляхом, припущеннях, порушеннях поліцейським Інструкції при складанні матеріалів є необґрунтованими.
На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, який був досліджений в судовому засіданні, зафіксовано переслідування працівниками поліції на службовому авто автомобіля Nissan TIIDА, р/номер НОМЕР_1 , та подальша його зупинка, а також перебування ОСОБА_1 за кермом даного автомобіля безпосередньо в момент та після зупинки ТЗ, його подальше спілкування з поліцейськими, під час якого ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліцейських відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі, а також заперечував факт керування ним ТЗ, посилаючись на іншу особу, яка керувала авто, однак протягом всього часу відеозапису будь-якої іншої особи, яка б була причетна до керування даним авто та перебувала за кермом авто та на місці події, не зафіксовано. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 мав ознаки, що притаманні людині, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, зокрема порушення координації рухів та мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Після складання матеріалів ОСОБА_1 був ознайомлений працівником поліції з протоколом, складеним відносно нього та надав письмові пояснення на окремому аркуші. Зазначені докази не викликають будь-яких об`єктивних сумнівів в їх достовірності, окрім власноручних пояснень ОСОБА_1 , тому що їх зміст та почерк свідчать про перебування особи в стані алкогольного сп`яніння. 
Також, згідно відеозапису, доданого до матеріалів справи, ОСОБА_1 попереджався працівником поліції про те, що у разі відмови від проходження огляду та в разі встановлення факту керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, буде складений протокол про адмінправопорушення. Також, працівником поліції йому були роз`яснені його права та обов`язки, право на правову допомогу. Після перегляду відеозапису подій, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції будь-яких дій, які можуть бути кваліфіковані як протиправні. Неодноразові звернення поліцейських до ОСОБА_1 були викликані тільки тією обставиною, що він перебував в стані сп`яніння, не міг адекватно реагувати на ці звернення, поліцейські намагалися неодноразово розтлумачити йому необхідність вчинення певних дій та наслідки їх невиконання.
Відображені на відеозаписі події не викликають ніяких сумнівів, про перебування на той час ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, хоча він і заперечував факт керування транспортним засобом.
Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій, за наявності таких обставин, зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Обов`язки водія транспортного засобу, як суб`єкта правовідносин – це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, водій повинен виконати всі дії для повного та беззаперечного виконання всіх вимог відповідних осіб, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння запропонували йому огляд на ста сп`яніння на місці або у медичному закладі, але, останній відмовився від проходження огляду.
Апеляційний суд погоджується з таким висновками суду першої інстанції, вважає правильним, що суд не прийняв до уваги посилання правопорушника про невідповідність процедури оформлення поліцейським протоколу та матеріалів про адмінправопорушення з огляду на те, що за наявної та зафіксованої належним чином відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відсутня будь-яка необхідність складання поліцейським направлення водія до медичного закладу для проходження такого огляду. 
Крім того, на думку суду, є неспроможними доводи ОСОБА_1 стосовно визнання відеозапису неналежним доказом з підстав того, що відеозапис складається з кількох файлів та не є безперервним з огляду на наступне. Апеляційний суд вважає, що доводи апеляції про наявність в матеріалах справи неповного відеозапису та про невідповідність номерів відеокамер не є такими, що впливають на встановлення його вини, тому що обов`язок безперервного запису покладається на поліцейських відповідними нормативними актами тільки під час вчинення процесуальних дій. Закон не вимагає від уповноважених осіб долучення до матеріалів справи повного відеозапису, вони мають право на власний розсуд визначати необхідний обсяг доказів достатній для розгляду справи в суді. На доданих відеозаписах містяться всі необхідні обставини щодо руху транспортного засобу, факту перебування ОСОБА_1 за кермом на момент його зупинки та відмови від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. Всі наявні файли містять відеозаписи з різних пристроїв, зокрема з автореєстратору службового автомобіля працівників поліції та бодікамер поліцейських, дані записи по часу узгоджуються між собою та засвідчують факт зупинки автомобіля Nisan Tiida, р/номер НОМЕР_1 , о 21:43 год., факт перебування в цей же час за кермом ОСОБА_1 , його вихід з авто і подальше спілкування з працівником поліції. Відеозапис повністю узгоджується з протоколом про адмінправопорушення та не суперечить йому, що в свою чергу не може слугувати підставою для визнання даного запису неналежним доказом.
Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд до медичної установи, яке складається після відмови водія проходити огляд на місці зупинки, апеляційний суд вважає їх безпідставними, тому що такі дії не передбачені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій відмовляється від проходження будь-якого огляду, не виконує вимоги поліцейських та ПДР України, але якщо водію вручити таке направлення, то він одразу змінить свою протиправну поведінку – з такими доводами апеляційний суд не може погодитися, тому що вони не ґрунтуються на вимогах закону та здорового глузду.
Не знайшли свого підтвердження під час судового та апеляційного розглядів й доводи апеляції, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, на підтвердження чого він склав таблиці ( а. пр. 64-65). Як вже наголошував апеляційний суд, працівники поліції мають право самостійно визначати обсяг доказів, які вони надають суду на підтвердження тих обставин, що зазначені в протоколі про адмінправопорушення. Надані правопорушником таблиці ніяким чином не підтверджують доводи апеляції про непричетність ОСОБА_1 до вчинення правопорушення, апеляційний суд вважає інформацію, яка в них викладена такою, що відображає власну інтерпретацію подій, але ніякого доказового змісту вона не несе та не спростовує висновків суду першої інстанції.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме відчутний різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нерозбірлива мов, від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги 2.5 ПДР України чим скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не врахував пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки зазначені свідки були допитані судом першої інстанції, суд першої інстанції критично віднісся до показів зазначених свідків і надав їх показам оцінку, результат якої зазначив у рішенні. Апеляційний суд за клопотанням правопорушника повторно допитав цих свідків, але повідомлені цими свідками відомості протирічать обставинам, які встановлені належними доказами та які наведені вище, та не спростовують вини ОСОБА_1 .
Посилання апелянта на рішення ВС апеляційний суд вважає не релевантними, тому що ті справи, на які посилається апелянт, були розглянуті в межах КАСУ, в якому закладений принцип презумпції винуватості, який зобов`язує суб`єкта владних повноважень, який є відповідачем, а не органом який ініціював притягнення особи до адмінвідповідальності та яке є предметом судового розгляду за правилами КУпАП, не лише довести законність свого рішення, дії чи бездіяльності, а й спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод і інтересів.
За приписами КУпАП та відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010, адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності. 
Таким чином, процесуальний порядок та основні засади цих національних кодексів істотно відрізняються один від одного, а тому їх одночасне застосування чи поєднання апеляційний суд вважає неможливим.
Інші аргументи апеляційної скарги та доповнень мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР України. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-яких доказів, які б могли запевнити суд про відсутність події та складу адмінправопорушення в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні та правопорушником суду апеляційної інстанції не надані. Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати його винність у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 15.03.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а його апеляційну скаргу – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                         Белах А.В.