УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2001/24 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А.В. 
Категорія 101 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №285/2001/24 за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, заінтересована особа: власник телеграм-каналу «ІНФОРМАЦІЯ_6»,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Ан Ірину Миколаївну, 
на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Помагаєва А.В. у м. Звягелі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Ан Ірину Миколаївну звернулася до суду з заявою. Просить встановити факт недостовірності та спростувати інформацію, яка розміщена на телеграм-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_6» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7.
Заява обґрунтована тим, що у точно невстановлений час в мережі Інтернет, а саме, в телеграм-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_6» з`явилася публікація, до якої прикріплено її фотографію, на якій вона нібито тримає папірець із символікою армії рф. Така фотографія містить явні ознаки редагування за допомогою сторонніх програм. Зазначена інформація не відповідає дійсності та є такою, що принижує її честь, гідність і ділову репутацію, оскільки була доведена до відома широкому колу користувачів мережі Інтернет із метою її дискредитації у публічному просторі. Поширена інформація стосується саме її, оскільки в публікаціях використовується її фотографія разом з ім`ям, прізвищем та родом занять. Вона вжила усі можливі заходи щодо встановлення осіб, що поширили цю недостовірну інформацію. Оскільки особи, які поширили цю недостовірну інформацію невідомі, вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування в порядку окремого провадження.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2024 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, - відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через адвоката Ан І.М. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження в справі, не звернув уваги на те, що осіб, які поширили інформацію, та власників веб-сайтів (повне ім`я, найменування, повну адресу місця проживання або місцезнаходження, контактну інформацію), на яких поширено недостовірну інформацію, встановити неможливо, що підтверджується наявною у справі довідкою. Оскільки встановити повне ім`я або найменування власника веб-сайту, його місце знаходження та контактну інформацію неможливо, вона обрала належний спосіб захисту порушеного немайнового інтересу шляхом звернення до суду з заявою про встановлення факту неправдивості інформації та її спростування в порядку окремого провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ан І.М. апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Решта учасників справи до суду не з`явилася. Заінтересована особа про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.62).

За положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, суд першої інстанції виходив із того, що зі змісту заяви вбачається спір про право. Заявником надано довідку ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 29 березня 2024 року, яка містить відомості про власника веб-сайтів, за допомогою яких поширено спірну інформацію. За таких обставин, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися з цивільним позовом до такої особи, як належного відповідача. Суд першої інстанції дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження (частина друга ст.19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома ст.19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша ст.293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша ст.315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга ст.315 ЦПК України).

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста ст.294 ЦПК України).

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац 3 частини четвертої ст.277 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року в справі №904/4494/18 виснувано, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно зі ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник вебсайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайту. За відсутності доказів іншого власником вебсайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до вебсайту, і (або) отримувач послуг хостингу».

Відповідно до частини одинадцятої ст.52-1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власники вебсайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних вебсайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника вебсайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника вебсайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на вебсайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника вебсайту, передбачену пунктом «в» цієї частини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року в справі №439/1469/15-ц міститься наступний висновок, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої ст.175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації».

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію, щодо якої виник спір, стане відома, то суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року в справі №504/4099/16-ц.

Із наявної в матеріалах справи довідки від 29 березня 2024 року №61/2024-Д, виданої Дочірнім підприємством «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» убачається, що на вебсайті Telegram: ІНФОРМАЦІЯ_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) створено Тelegram-канал з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », доступний за адресою у мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якому розміщена наступна інформація: « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Наведені ідентифікатори не надають можливості встановити власника зазначеного Тelegram-каналу з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с.12-20).

Із викладеного вище вбачається, що ОСОБА_1 не вдалося встановити відомості про власника Тelegram-каналу з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якому, на її переконання, поширена недостовірна інформації, а тому вона закономірно звернулася до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування в порядку окремого провадження за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України.

Суд першої інстанції передчасно відмовив у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , угледівши на цьому етапі цивільного процесу спір про право. Як зазначалося вище, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію стане відома, то суд не позбавлений можливості залишити вказану заяву без розгляду і роз`яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов за загальних підставах. 

Посилання у довідці на те, що власником веб-сайтів: ІНФОРМАЦІЯ_9 та ІНФОРМАЦІЯ_1  є володілець облікового запису - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5  не змінює висновків суду апеляційної інстанції з огляду на те, що у довідці інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS скрита, тобто скрита інформація щодо найменування - прізвища, імені, по батькові; щодо адреси місцезнаходження, а у відповідності до положень ст.175 ЦПК України позовна заява повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) тощо, що також позбавляє наразі заявника звернутися із цивільним позовом.

Згідно з частиною першою ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів доходить висновку, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі призвело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. За таких обставин, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, а справу направляє для продовження розгляду до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через адвоката Ан Ірину Миколаївну, задовольнити.
Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: