УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 травня 2024 року
м. Київ
справа № 1915/640/2012
провадження № 61-5987ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Маракіна Оксана Григорівна, і касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маракіна Оксана Григорівна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі -                   ТОВ «Брайт Інвестмент») звернулося до суду із заявами про видачу дублікатів виконавчих листів.
В обґрунтування ТОВ «Брайт Інвестмент» зазначило, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 жовтня             2012 року в цій справі позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено, а саме: стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 71/2008-МКМ у розмірі 249 117,67 грн, судовий збір 2 491,18 грн.
Крім того, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 8 травня 2023 року у справі № 1915/640/2012 замінено позивача з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ Надра») як вибулої сторони на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в цій справі.
13 червня 2023 року адвокатом на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції направлено адвокатський запит щодо надання інформації стосовно примусового виконання виконавчих листів у справі № 1915/640/2012. У відповідь на вказаний запит 27 червня 2023 року на адресу ТОВ «Брайт Інвестмент» надійшов лист від 19 червня 2023 року Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому зазначено, що перевіркою бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 1915/640/2012 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ПАТ «КБ Надра» заборгованості на виконанні в територіальних органах державної виконавчої служби в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 19 червня 2023 року не перебувають, виконавчі провадження № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 знищено згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 14 лютого 2020 року.
Крім того, докази спрямування або повернення виконавчих листів у справі № 1915/640/2012 до органу державної виконавчої служби (далі - ДВС) відсутні, як і докази направлення матеріалів виконавчих проваджень разом із виконавчими листами до іншого органу ДВС.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                         від 19 липня 2023 року заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про видачу дублікатів виконавчих листів задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа у справі № 1915/640/2012, яким стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 71/2008-МКМ від 14 квітня 2008 року у розмірі 249 117,67 грн, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 491,18 грн, стосовно боржника ОСОБА_1 .
Видано дублікат виконавчого листа у справі № 1915/640/2012, яким стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 71/2008-МКМ від 14 квітня 2008 року у розмірі 249 117,67 грн, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 491,18 грн, стосовно боржника ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року та постановою Тернопільського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Маракіна О. Г., 19 та 30 квітня 2024 року відповідно подали до Верховного Суду касаційні скарги, в яких просять скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних заяв.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Підставою касаційного оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року заявники вказують порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду           від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу і може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Зі змісту касаційних скарг та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарги заявників є необґрунтованими і наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що у матеріалах справи відсутні докази направлення органом ДВС стягувачу вказаних виконавчих листів.
Факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі ДВС свідчить про втрату виконавчих листів. Факт втрати оригіналів виконавчих листів об`єктивно не залежав від дій чи бездіяльності заявника та первісного стягувача, який вважав, що виконавчі дії вчиняються.
Отже, враховуючи те, що виконавчі листи були втрачені, рішення суду, на підставі якого його видано, не виконано, наявні підстави для задоволення заяв про видачу дублікатів виконавчих документів.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 1915/640/2012 від 4 жовтня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 71/20080-МКМ в сумі 249 117,67 грн, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 491,18 грн. Це судове рішення набрало законної сили.
В порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 жовтня 2012 року у справі № 1915/640/2012 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 13 червня 2014 року представнику позивача видано виконавчі листи.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                        від 9 вересня 2014 у справі № 1915/640/2012 поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих Тернопільським міськрайонним судом               13 червня 2014 року у справі № 1915/640/2012 за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі філії ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і, відповідно, вказані виконавчі листи були звернуті до виконання.
Постановою державного виконавця від 1 березня 2016 року закінчено виконавче провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з направленням виконавчого документа до Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                         від 8 травня 2023 року у справі № 1915/640/2012 замінено стягувача                           ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент».
Як вбачається з листа начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бартківа А. від 19 червня 2023 року, перевіркою бази даних АСВП встановлено, що виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 1915/640/2012 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості на виконанні в територіальних органах ДВС в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 19 червня 2023 року не перебувають.
Згідно з вказаним листом виконавче провадження № НОМЕР_3 від 11 грудня 2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 1915/640/2012, виданого 28 травня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 249 117,67 грн, судового збору в розмірі 2 491,18 грн перебувало на виконанні у Тернопільському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, однак 1 березня 2016 року у відповідності до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий документ надіслано до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. 24 березня  2016 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, керуючись пунктом 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 1915/640/2012, виданого 28 травня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 249 117,67 грн, судового збору в розмірі 2 491,18 грн. Крім того, на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4 від 11 грудня 2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 1915/640/2012, виданого 28 травня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 249 117,67 грн, судового збору в розмірі 2 491,18 грн. 21 березня 2016 року державним виконавцем у відповідності до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий документ надіслано до Відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції. Інших відомостей стосовно вказаних виконавчих документів в базі даних АСВП не виявлено. Також у вказаному листі зазначено, що виконавчі провадження № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 знищено згідно з актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 14 лютого 2020 року.
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Заявник, у свою чергу, повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 2-1316/285/11.
У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
Передача виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого не впливає на обчислення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не можуть негативно впливати на права стягувача. Відсутність виконавчого листа, своєчасно пред`явленого стягувачам, перешкоджає виконанню рішення суду та порушує його права. На відміну від остаточного закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу, при зміні органу державної виконавчої служби чи його компетенції, передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС стадія виконання судового рішення не припиняється і не переривається, отже правила частин п`ятої та шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) не застосовуються.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 8 березня 2023 року у справі № 2-2236/12.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що виконавчі провадження були закінчені у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС, тобто не було повернення виконавчого листа стягувачу, а також враховуючи, що виконавчий документ втрачено, рішення суду не виконано, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого листа.
Суд касаційної інстанції не досліджує питання поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки предметом касаційного перегляду є судові рішення судів попередніх інстанцій щодо видачі дублікатів виконавчих листів.
Посилання заявників на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі                   № 2-836/11, відхиляється касаційним судом, оскільки оскаржувані судові рішення зазначеним висновкам не суперечить.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Виходячи зі змісту касаційних скарг та оскаржуваних судових рішень, касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Маракіна О. Г., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року є необґрунтованими, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про незаконність ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції. 
Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки судові рішення є законними і обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Маракіна О. Г., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року суд відмовляє.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Маракіна Оксана Григорівна, і касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Маракіна Оксана Григорівна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            С. О. Карпенко 
В. В. Сердюк 
І. М. Фаловська