ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" липня 2024 р.                                                                     Справа №914/1314/24
м.Львів
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:
Гриців В.М. (доповідач), Зварич О.В., Панова І.Ю.
розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТСМ Груп» на ухвалу Господарського суду Львівської області (суддя У.І. Ділай) від 10 червня 2024 року у справі №914/1314/24 за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтех-Пром» про забезпечення позову у справі №914/1314/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтех-Пром» до Приватного підприємства «ТСМ Груп» про розірвання договору купівлі продажу №14-15 від 26.05.2021 та стягнення 800000,00грн
ВСТАНОВИВ:
Господарського суду Львівської області ухвалою від 04 червня 2024 року у справі №914/1314/24 прийняв до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтех-Пром» до Приватного підприємства «ТСМ Груп» про розірвання договору купівлі продажу №14-15 від 26.05.2021 та стягнення 800000,00грн, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначив в порядку письмового провадження без участі представників сторін.
06 червня 2024 року на розгляд Господарського суду Львівської області від ТОВ «Будтех-Пром» поступила заява про забезпечення позову у справі №914/1314/24, якою заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПП «ТСМ Груп» (код ЄДРПОУ 39950375) в розмірі 800  000,00 грн. основного боргу з метою забезпечення виконання судового рішення за позовом ТОВ «Будтех-Пром» до ПП «ТСМ Груп» щодо розірвання Договору купівлі-продажу №14-15 від 26.05.2021 у зв`язку з істотним порушенням Договору та стягнення коштів у сумі 800  000,00 грн, сплачених за цим договором.
В обґрунтування заяви зазначає, що 26.05.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №14-15 зі специфікацією, за умовами якого продавець (відповідач) зобов`язується передати у власність (поставити) покупцю (позивачу) баштовий кран РОТАIN Н20/14С, 1991 р., а покупець зобов`язується прийняти та оплатити майно. Згідно умов договору продавець зобов`язувався здійснити доставку та монтаж цього майна.
Відповідно до п. 2.2. договору оплата майна здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів (гривні) на розрахунковий рахунок продавця зазначений у договорі на підставі рахунку продавця в термін протягом 5 банківських днів з дати підписання договору.
31.05.2021 покупець отримав рахунок від продавця на суму 800  000,00 грн, який оплачений покупцем 31.05.2021, що підтверджується платіжним дорученням №852 від 31.05.2021.
На думку заявника, продавець зобов`язувався передати майно покупцеві протягом 30 робочих днів з дати здійснення оплати майна (п.2.2. договору), тобто до 30.06.2021.
Як стверджує позивач, на дату подання заяви товар (баштовий кран) так і не поставлено покупцю, ПП «ТСМ Груп» (боржник) не реагує на пропозиції позивача щодо розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених за ним коштів в розмірі 800  000,00 грн, що і стало причиною звернення позивачем до господарського суду.
Вважає, що забезпечення позову в заявлений спосіб забезпечить збалансованість інтересів сторін, адже позивач матиме реальну можливість відновити свої права та захистити законні інтереси, шляхом повернення сплачених коштів, якими відповідач безпідставно користується. Більше того, задоволення поданої заяви усуне будь-які імовірні утруднення виконання судового рішення в подальшому, адже грошове забезпечення за цим позовом стане належною та допустимою підставою для виконання рішення у повному обсязі. 
При цьому, вказуючи на фактичні обставини, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з проханнями та пропозиціями з метою вирішення спірної ситуації, що підтверджується двома претензіями разом з якими відповідачу направлено додаткову угоду про розірвання договору за згодою сторін та повернення сплачених позивачем коштів та електронним листуваннями (додаються до заяви). Однак відповідач на контакт не ішов, на претензії не реагував, інших пропозицій щодо вирішення спірної ситуації не надсилав.
Заявник зазначає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 800  000,00 грн, які розміщені на рахунках відповідача, суттєво не вплине на можливість проводити поточну господарську діяльність відповідачу, адже згідно даних ЄДРПОУ лише статутний капітал підприємства становить - 1 000  000,00 грн., чисті активи станом на кінець 2023 року згідно поданої відповідачем звітності становлять - 71 475  700,00 грн (за даними з відкритих джерел). Таким чином, сума забезпечення в розмірі 800  000,00 грн. становить лише 1,12% від чистих активів відповідача, задекларованих станом на кінець 2023 року. Відтак, на думку позивача, забезпечення позову в заявлений спосіб суттєво не впливатиме на можливість відповідача здійснювати подальшу господарську діяльність.
Щодо зустрічного забезпечення заявник зазначив, що підстави для застосування зустрічного забезпечення є недоцільним з огляду на характер спірних правовідносин та наявні докази у справі.
Господарський суд Львівської області ухвалою від 10 червня 2024 року у справі№914/1314/24 задоволив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтех-Пром» (вх.№2213/24 від 06.06.24); до набрання законної сили судовим рішенням у справі №914/1314/24 вжив заходів щодо забезпечення цього позову, а саме: наклав арешт на грошові кошти ПП «ТСМ Груп» (79040, м.Львів, вул.Журавлина, буд.5, кв.1; ідентифікаційний код 39950375) в розмірі 800000,00 грн з метою забезпечення належного виконання судового рішення за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтех-Пром» до Приватного підприємства «ТСМ Груп» щодо розірвання договору купівлі-продажу №14-15 від 26 травня 2021 року та стягнення коштів в сумі 800000,00 грн, сплачених за цим договором.
ПП «ТСМ Груп» звернулось до суду першої інстанції з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою від 10 червня 2024 року у справі №914/1314/24 (т.1, а.с.58-77).
Господарський суд Львівської області ухвалою від 11 червня 2024 року у справі№914/1314/24 відмовив у задоволенні клопотання ПП «ТСМ Груп» про скасування заходів забезпечення виконання рішення суду у справі № 914/1314/24. 
24.06.2024 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ПП «ТСМ Груп» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.06.2024 у справі №914/1314/24, в якій скаржник вказує про те, що така прийнята з порушенням норм процесуального права та з неповним дослідженням матеріалів і обставин справи.
Скаржник зауважує, що згідно п.2.2 та 3.1. долученого позивачем до матеріалів справи договору купівлі-продажу №14-15 від 26.05.2021 передбачено саме попередню оплату за договором, та встановлено строки внесення попередньої оплати, а саме протягом 5 банківських днів з моменту його укладення, а не з моменту виставлення рахунку, як зазначає позивач вводячи суд в оману. Натомість обов`язок продавця (відповідача) з передачі майна виникає протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту оплати майна у розмірі встановленому у договорі, а саме 1 520 100,00 грн.
Позивач у відповіді на відзив поданій до господарського суду не заперечує, що між сторонами дійсно погоджено попередню оплату за договором та не спростовує того, що ним здійснено оплату лише частково - на суму 800  000,00 грн. З огляду на що, за твердженням відповідача, обов`язок із поставки товару як в силу положень договору так і в силу закону, а саме положень ст. 538 ЦК України перед позивачем не настав, з огляду на невиконання (неналежне) виконання покупцем, позивачем у даній справі свого обов`язку щодо здійснення попередньої оплати за договором. 
Стороною, яка порушила зобов`язання є саме покупець, який не здійснив попередню оплату відповідно до умов договору (така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2023 у справі №927/211/22)
Скаржник вважає, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦКУ та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦКУ, а значить не звільняє від обов`язку оплатити товар. А відтак, його не виставлення чи виставлення на меншу суму не свідчить про зміну ціни договору, якщо сторонами не погоджено іншого. В порядку визначеному договором купівлі-продажу, а саме п.8.1., сторонами не вносилися жодні зміни, в тому числі й щодо ціни, чого позивачем не спростовано.
Вказаним він повністю заперечує позовні вимоги щодо порушення договірних зобов`язань як підстави для розірвання договору (основної вимоги) так і повернення грошових коштів (похідної вимоги). 
У спростування підстав для накладення арешту на грошові кошти, а також підстав які б могли свідчити про утруднене виконання рішення суду в майбутньому зазначає, що згідно довідки про балансову вартість основних засобів, що перебувають у власності ПП «ТСМ Груп» станом на 12.06.2024 у власності підприємства перебуває нерухоме майно на загальну суму 56  598  091,74 грн. (первісної вартості) та 33  646  809,36 грн. (залишкової вартості) з огляду на здійснення щорічної індексації (конкретизований перелік майна, з зазначенням його вартості, що включає в себе також майно, покупцем якого є позивач долучений до скарги); фінансова звітність за 2 квартал 2024 року свідчить про те, що активи підприємства становлять 70  346,3 тис.грн., зобов`язання 62  627,0 тис.грн., тобто чисті активи дорівнюють 7  719,3 тис.грн.; у підприємства відсутня заборгованість перед бюджетом щодо сплати податків; у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні рішення щодо стягнення грошових коштів чи нерухомого майна відповідача на користь інших осіб; відповідач є добросовісним контрагентом про що свідчить відсутність даних щодо нього у Єдиному реєстрі боржників. 
Щодо порушення прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, зазначає, що станом на 12.06.2024 підприємство сплатило до державного бюджету податків на загальну суму 3  376  177,78 грн., в тому числі 1  373  000,00 грн. – податок на додану вартість, податок з доходів фізичних осіб – 685  382,15 грн., військовий збір – 113  569,12 грн, податок на прибуток приватних підприємств – 595  350,00 грн., єдиний соціальний внесок – 608  876,51 грн., що прямо впливає на розмір чистих активів підприємства. Відтак, накладення арешту на обігові кошти відповідача, утруднить виконання його зобов`язань перед бюджетом, працівниками підприємства та контрагентами, і як наслідок порушить права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу. 
Вказане, на думку скаржника, у сукупності свідчить про можливість реального та фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову, тобто спростовує твердження господарського суду щодо імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у справі про задоволення позову у разі невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача, натомість забезпечення позову у заявлений спосіб свідчить про порушення прав відповідача, та перешкоджання здійснення ним господарської діяльності.
Також зауважує, що у справі №905/448/22, яка розглядалися Верховним Судом, та на яку посилається господарський суд в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, було встановлено відмінні від цієї справи фактичні обставини, зокрема те, що: у відповідача існувала підтверджена (неоспорювана) заборгованість за договором перед позивачем і позивач звертався про стягнення такої заборгованості; позивач по справі посилався також на наявність у відповідача заборгованості перед бюджетом у розмірі 38207410грн; а також зазначав, що місцезнаходженням відповідача є зона активних бойових дій, що може мати наслідком зупинення господарської діяльності відповідача та зменшення чи знищення його майна.
Таким чином, висновки суду касаційної інстанції справі №905/448/22 не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.
Відповідно до цього, просить ухвалу господарського суду Львівської області від 10.06.2024 про забезпечення позову ТОВ «Будтех-Пром» скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні заяви про забезпечення позову.
ТОВ «Будтех-Пром» у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№01-04/4875/24 від 25.07.2024) заперечує доводи апеляційної скарги посилаючись на те, що рахунок продавця на суму 800  000,00 грн був оплачений покупцем належним чином, що підтверджується платіжним дорученням №852 від 31.05.2021, а відтак продавець протягом 30 робочих днів з дати здійснення відповідної оплати повинен був передати майно покупцеві, а саме до 30.06.2021, чого не було здійснено. Зазначає і те, що з 31.05.2021 відповідач не виставив інших рахунків на оплату товару.
Таким чином, відповідачем порушено умови договору щодо виставлення рахунку та поставки майна, а отже не виконано його належним чином, що є підставою для його розірвання. 
Зазначає, що довідка про балансову вартість рухомого майна, не є підтвердженням наявності у відповідача вище вказаних об`єктів у власності, адже право власності на такі рухомі речі підтверджується паспортом або технічним паспортом транспортного засобу, де зазначається власник. Звертає увагу на те, що відповідач декларує балансову вартість баштового крана Potain H20/14C, 1991р. в сумі - 749  202,10 грн., що є меншою суми вже сплаченої позивачем за договором купівлі-продажу, відтак його балансова вартість на момент вирішення спору буде ще меншою, у зв`язку з амортизаційними відрахуваннями.
Враховуючи високі ризики знищення будь-якого майна, зважаючи на системні обстріли з боку російської федерації накладення арешту саме на грошові кошти, є належним, справедливим та достатнім засобом захисту порушених прав позивача. 
При цьому, саме бездіяльність відповідача, яка проявилася у відсутності відповіді на пропозицію позивача щодо розірвання договору та повернення коштів свідчить про ухилення від обов`язку реального виконання зобов`язання за договором та дає підстави вважати, що відповідач зробить усе можливе щоб не виконувати рішення суду, якщо таке буде прийнято на користь позивача.
В спростування доводів скаржника представник позивача зазначає, що подані відповідачем пояснення та докази не свідчать про зміну обставин, які враховувалися судом під час вирішення питання про вжиття заходів, а також відповідачем не наведено обставин та не подано доказів щодо того, що необхідність вжиття застосованих ухвалою від 10.06.2024 заходів забезпечення позову відпала. Вважає, що відповідач і надалі має можливість активно вести господарську діяльність та отримувати прибутки, натомість чистих активів та статутного капіталу є більш як достатньо, для поточних ремонтів техніки, закупівлі матеріалів та сплати поточних платежів.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 28 червня 2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ТСМ Груп» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10 червня 2024 року у справі№914/1314/24; витребував матеріали справи.
16 липня 2024 року надійшли матеріали справи на адресу апеляційного суду.
Приватне підприємство «ТСМ Груп» надіслало заяву, у якій просило призначити розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «ТСМ Груп» на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10 червня 2024 року у справі №914/1314/24 про забезпечення позову в порядку положень ст. 262 ГПК України якнайшвидше, з огляду на те, що Господарський суд Львівської області ухвалою від 15 липня 2024 року у справі№914/1314/24 зупинив провадження у справі №914/1314/24 до повернення матеріалів справи з Західного апеляційного господарського суду, що не передбачено п.10.7 Перехідних положень ГПК України. Відтак, фактичне замороженням обігових коштів на рахунку відповідача з огляду на сезонність виконання будівельних робіт враховуючи строки розгляду справи в спрощеному провадженні нівелює необхідність оскарження вказаної ухвали, що в свою чергу порушує право відповідача на справедливий суд.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 22 липня 2024 року розгляд справи №914/1314/24 призначив у судове засідання на 25 липня 2024 року.
У судовому засіданні сторони участі уповноважених представників не забезпечили, однак представник позивача надіслав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (вх.№01-04/4875/24 від 25.07.2024), в якому він просить суд залишити ухвалу господарського суду Львівської області від 10.06.2024 у справі № 914/1314/24 без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення, обґрунтовуючи свою правову позицію відповідними доказами, а також заяву (вх.№01-04/4883/24 від 25.07.2024) внесену в систему «Електронний суд», як заява про розгляд справи без участі представника, у якій зазначає про неможливість участі ОСОБА_1 з огляду на його відрядження, на підтвердження чого надає відповідні докази. У поданій заяві представник позивача повторно зазначає про підтримання своєї позиції щодо вимог апеляційної скарги викладеної у відзиві.
Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, а також строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.
Згідно з частиною першою статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з статтею 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Західний апеляційний господарський суд розглянув матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу і вважає, що ухвала Господарського суду Львівської області від 10 червня 2024 року у справі №914/1314/24 підлягає скасуванню з наступних підстав.
Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Згідно з пунктами 1, 3 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні Європейського Суду з прав людини Продан проти Молдови суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в п. 1 ст. 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, - справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд - не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Таким чином, виконання рішення, постановленого судом, мало вважатися невіддільним складником судового розгляду, передбаченого у статті 6.
При цьому, сфера зобов`язань договірних держав за ст. 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути ефективним як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів відзначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому такі заходи забезпечення позову мають відповідати принципам розумності, обґрунтованості і адекватності їх застосування.
Так, в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник послався на те, що порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу №14-15 від 26.05.2021 з огляду на не виставлення ним рахунків на оплату майна, та не поставлення його покупцю (позивачу) стало підставою для звернення позивача із позовом про розірвання договору та стягнення внесених, як оплату за цим договором коштів у розмірі 800  000,00 грн. 
Підставою для забезпечення позову заявник зазначив, що відповідач жодним чином не реагував на надіслані претензій щодо розірвання договору та повернення сплачених коштів, а також на листування через месенджери, не надсилав інших пропозицій щодо вирішення спору.
Тобто, позивач в обґрунтування підстав для забезпечення позову вказував на пасивну поведінку відповідача, що свідчить про небажання повернути сплачені позивачем кошти за договором купівлі-продажу, та викликає сумніви в тому, що відповідач у разі ухвалення судового рішення про стягнення з нього коштів на користь позивача виконає рішення суду.
При цьому вказав, що з урахуванням розміру статутного капіталу відповідача, а також розміру чистих активів підприємства станом на кінець 2023 року сума коштів у розмірі 800  000,00 грн становить лише 1,12% від чистих активів відповідача, відтак забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, не може вплинути на подальшу можливість здійснення господарської діяльності. 
З огляду на характер спірних правовідносин та наявні докази у справі позивач вважав недоцільним вжиття будь-яких заходів із зустрічного забезпечення позову. 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках відповідача, є адекватним, розумним, та співмірним із заявленою позовною вимогою та пов`язаним з нею заходом забезпечення позову, адже попередить можливе порушення прав позивача щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог).  
Судова колегія не погоджується із такими висновками господарського суду і зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).
При цьому враховує, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Однак, позивач (заявник) не звільняється від обов`язку доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову. Зокрема, обґрунтування позивачем підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу підприємства відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо).
Враховуючи усталену правову позицію Верховного Суду слід зазначити, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). 
Зазначений підхід передбачає необхідність обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об`єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову, а не безумовну необхідність відшукування/щомоментне відслідковування та подання ним доказів вчинення боржником дій, спрямованих на відчуження його майна/грошових коштів чи розпорядження ними для застосування заходів забезпечення у вигляді арешту останніх у спорах про стягнення коштів/витребування майна, з урахуванням того, що право власника на таке відчуження/розпорядження у будь-який момент, який (момент волевиявлення) неможливо ані передбачити, ані відстежити (здійснити повний та об`єктивний контроль) особам, які до цих дій недотичні, є абсолютним.
Західний апеляційний господарський суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали Господарський суд Львівської області зазначеного не урахував і не надав належної оцінки фактичним обставинам зазначеним позивачем у заяві, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Кваліфікація поведінки відповідача як пасивної (відсутність реакції на надісланні претензії щодо розірвання договору та повернення коштів) вимагає вирішення питання по суті обґрунтованості позовних вимог в контексті наявності/відсутності невиконаного обов`язку відповідача перед позивачем. Наразі ж такі твердження не можуть визнаватися достатнім обґрунтуванням для вжиття заходів забезпечення позову, тоді як в оскаржуваній ухвалі суд обмежився лише формулюванням критерію наявності зв`язку між заходами забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача і предметом спору, співмірності та адекватності таких заходів до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. 
Суд звертає увагу, що вимога про стягнення грошових коштів у сумі 800  000,00 грн в розумінні положень ст. 173 ГПК України є похідною вимогою, тобто її задоволення залежить від задоволення іншої позовної вимоги, а саме розірвання договору купівлі-продажу, як основної вимоги. 
Натомість, відповідач повністю заперечуючи позовні вимоги вказує, що обов`язок із поставки товару як в силу положень договору так і в силу закону, а саме положень ст. 538 ЦК України перед позивачем не настав, з огляду на невиконання (неналежне) виконання покупцем (позивачем у даній справі) свого обов`язку щодо здійснення попередньої оплати за договором в розмірі визначеному п.2.2. 
Інших фактичних обставин з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову заявником не наведено. 
В свою чергу, відповідач скориставшись визначеним законом механізмом захисту його прав від зловживання позивачем права на забезпечення позову надав докази, що в сукупності свідчать про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову, зокрема, відомості з електронного кабінету платника податків, яка свідчить про відсутність податкового боргу підприємства станом на 01.06.2024; фінансову звітність малого підприємства за перший квартал 2024, яка свідчить про те, що активи підприємства становлять 70  346,3 тис.грн.; та докази її скерування до Системи електронного звітування органів державної статистики України; довідку про балансову вартість основних засобів, що перебувають у власності відповідача станом на 12.06.2024 за залишковою (балансовою) вартістю 33  646  809,36 грн.; відомості із Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається відсутність записів щодо підприємства відповідача.
Вказані докази в сукупності спростовують обставини імовірності утрудненого виконання або не виконання рішення господарського суду у даній справі в разі задоволення позову, з огляду на те, що активи підприємства відповідача в рази перевищують заявлену до стягнення суму коштів. Окрім того, сам позивач не заперечує, що з врахуванням розміру статутного фонду відповідача та розміру задекларованих ним доходів у відсотковому відношенні кошти у сумі 800  000,00 грн. становлять лише 1,12% активів.
Враховуючи принцип змагальності сторін визначений у ст. 13 ГПК України, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом колегія суддів зазначає про те, що позивачем не доведено фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, що є підставою для відмови у задоволенні поданої заяви.
Відповідно до статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Ураховуючи викладені обставини справи і приписи закону суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області не з`ясував обставин, що мають значення для справи, натомість визнав встановленими недоведені обставини справи, що є підставою для скасування ухвали від 10.06.2024 про забезпечення позову у справі №914/1314/24.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги будуть розподілені за наслідками розгляду справи №914/1314/24.
Керуючись, ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТСМ Груп» задовольнити.
2.Ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.06.2024 про забезпечення позову у справі №914/1314/24 скасувати.
3.У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтех-Пром» про вжиття заходів до забезпечення позову у справі №914/1314/24 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 02 серпня 2024 року.

Суддя                                                                                Гриців В.М.

Суддя                                                                                  Зварич О.В.

Суддя                                                                                Панова І.Ю