ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 915/1270/20	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.; 
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

секретар судового засідання (за дорученням головуючої судді) – Соловйова Д.В.;
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” - Оніщук В.М.;
від Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” – Іноземцев Є.С.;
від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг – не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024 (повний текст складено 17.05.2024)
по справі №915/1270/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”
до Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 
про    стягнення грошових коштів,
(суддя першої інстанції:   О.Г. Смородінова, дата та місце ухвалення рішення: 08.05.2024, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська,14),          

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” грошових коштів у загальній сумі 39 558 780,13 грн, із яких: 34 609 450,95 грн – основний борг; 35 37 730,13 грн – пеня; 770 265,05 грн – 3% річних; 641 334,00 грн – інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним з позивачем Договором транспортування природного газу від 04.10.2020 №2002000111, а саме – зобов`язань в частині сплати негативних щодобових небалансів за січень 2020, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем здійснені нарахування у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а також нараховано пеню згідно п. 13.5 Договору.
У подальшому позивач звертався до суду першої інстанції із заявою про збільшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість з оплати за негативні щодобові небаланси в загальному розмірі 365 355 735,63 грн, з якої: 335 849 319,74 грн основного боргу, 19 110 414,97 грн пені, 3 896 203,92 грн 3 % річних, та 6 499 797,00 грн інфляційних втрат, яку було задоволена в підготовчому засіданні 29.09.2021 та прийнято заяву про збільшення позовних вимог.
Крім того, 11.10.2022 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, з урахуванням якої заявник просив прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог; збільшити розмір позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” до Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” за квітень, травень, вересень 2021 року на загальну суму 90 001 482,50 грн, з якої: основна заборгованість в сумі 66 903 099,04 грн, пеня в сумі 6 285 164,05 грн, 3% річних в сумі 1 891 670,59 грн, інфляційні втрати в сумі 14 921 548,82 грн; стягнути з Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” заборгованість в сумі 455 357 218,13 грн, з якої: 402 752 418,78 грн основний борг, 25 395 579,02 грн пеня, 5 787 874,51 грн 3 % річних та 21 421 345,82 грн інфляційних втрат; стягнути з Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” судовий збір у розмірі 868 350 грн.
Відтак, місцевим господарським судом у даній справі розглядались позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” грошових коштів у загальній сумі 455 357 218,13 грн, з яких: 402 752 418,78 грн – основний борг за негативні небаланси; 25 395 579,02 грн – пеня; 5 787 874,51 грн – 3% річних; 21 421 345,82 грн – інфляційні втрати, з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним з позивачем Договором транспортування природного газу від 04.10.2020 № 2002000111, а саме – зобов`язань в частині сплати негативних щодобових небалансів за січень 2020 року, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем здійснені нарахування у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а також нараховано пеню згідно п. 13.5 Договору.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024 позовні вимоги задоволено частково; закрито провадження у справі № 915/1270/20 в частині позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” основного боргу в сумі 73 328 618,07 грн у зв`язку із відсутністю предмета спору; стягнуто з Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” основний борг в сумі 329 423 800,71 грн, пеню в сумі 12 697 789,51 грн, 3 % річних в сумі 5 787 874,51 грн, інфляційні втрати в сумі 21 421 345,82 грн, а також 868 350,00 грн судового збору; в решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 12 697 789,51 грн - відмовлено.
Суд у своєму рішенні, враховуючи аргументи сторін та відсутність доказів того, що внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання постачальнику завдано збитків, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50%, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені 12 697 789,51 грн (50% обґрунтовано заявленого до стягнення розміру), що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання штрафних санкцій як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів.
У задоволені ж позову про стягнення пені в іншій частині, а саме в сумі 12 697 789,51 грн, господарський суд відмовив.
Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 12 697 789,51 грн та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” про стягнення пені в розмірі 12 697 789,51 грн - задовольнити.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” не погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині зменшення на 50 % заявленої до стягнення пені, вважає вказане рішення в цій частині необґрунтованим та незаконним, оскільки воно ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, фактичним обставинам справи, а також таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскільки відповідач у добровільному порядку свої зобов`язання по оплаті заборгованість за щодобові небаланси природного газу за період січень 2020 року, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року належним чином не виконав, то з метою захисту своїх порушених прав позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення суми простроченого грошового зобов`язання за Договором транспортування природного газу від 04.10.2020 № 2002000111, штрафних санкцій, як способу захисту свого майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
На переконання заявника, судом першої інстанції не надано оцінки (не встановлено), в контексті зменшення пені, такій обставині як тривалість прострочення виконання зобов`язання щодо оплати послуг за щодобові небаланси природного газу. Суд першої інстанції також не взяв до уваги того факту, що таке прострочення є значним та не виконаним в межах строків, визначених Договором, а саме пунктом 9.6. Договору транспортування природного газу. 
Крім того, апелянт зазначає, що судом не досліджувалось питання чи вчинялись дії з боку відповідача щодо запобігання виникненню заборгованості та/чи позасудового врегулювання такої заборгованості (наприклад, пропозицій щодо відстрочення чи розстрочення оплати). Тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором транспортування природного газу виключає наявність виняткових випадків, які надають право суду застосувати положення ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України. Проте, не зважаючи на вказане, судом у рішенні не наведено у чому ж полягає винятковість тих обставин про які зазначає суд (та випадку загалом) та яким чином вони вплинули на неналежне виконання зобов`язань АТ “Миколаївгаз”.
Заявник також в обґрунтування своєї позиції зазначає, що з метою забезпечення функціонування газотранспортної системи, яка належить на праві власності державі Україна, ТОВ “Оператор ГТС України” за власні кошти постійно здійснює проведення ремонтів, пов`язаних із ліквідацією наслідків бойових дій, з метою недопущення припинення транспортування природного газу як для замовників, які здійснюють свою господарську діяльність на території України, так і до країн Європейського Союзу.
Апелянт переконаний, що місцевий господарський суд, при ухваленні рішення по справі, не врахував майнового стану ТОВ “Оператор ГТС України”, а мотивувальна частина рішення суду не містить фактичних обставин, які стали підставою для ухвалення рішення про зменшення розміру пені на 50 %.
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції всупереч вимогам процесуального законодавства при ухваленні оскаржуваного рішення надано перевагу доводам відповідача, при цьому судом не було надано оцінки доказам, які подавались позивачем при поданні заперечень щодо клопотання про зменшення пені.
З огляду на зазначене, апелянт вважає, що судом необґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені, а отже рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення пені в розмірі 12 697 789,51 грн в стягненні якої було відмовлено.
06.06.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024  по справі №915/1270/20.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024 по справі №915/1270/20; витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали справи №915/1270/20.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2024 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024  по справі №915/1270/20  призначено на 12.08.2024.
20.06.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/1270/20.
02.07.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.07.2024 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Крім того, 07.08.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, 11.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” надало відзив, у якому зазначило, що вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Акціонерне товариство “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз”  у своєму відзиві зазначає, що при розгляді справи, судом першої інстанції враховано кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, як підприємства, яке надає комунальні послуги та фінансується переважно за рахунок встановленого Регулятором (НКРЕКП) тарифу на послуги розподілу природного газу.
Відповідач вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми пені у даній справі, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання підприємством, яке надає населенню комунальні послуги, зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Щодо посилань позивача на те, що місцевий господарський суд, при ухваленні оскаржуваного рішення надав перевагу доводам відповідача, при цьому не надавши оцінки доказам, які подавались позивачем при поданні заперечень щодо клопотання про зменшення пені, відповідач посилається на практику Європейського суду з прав людини, зазначаючи, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Відповідач вважає, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024 у справі є законним та таким, що не підлягає скасуванню, а, відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” задоволенню не підлягає.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 задоволено клопотання Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз” про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №915/1270/20 поза межами приміщення суду; розгляд справи №915/1270/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024  призначено на 12.08.2024 року о 10-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.
12.08.2024 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції з`явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника третьої особи, за наявними у справі матеріалами, оскільки його явка обов`язковою не визнавалась, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком третьої особи.
Третя особа своїм правом на подання відзиву не скористалась,   що у відповідності до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», як оператором, та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», як замовником, було укладено Договір транспортування природного газу №2002000111 (далі – Договір), що відповідає умовам Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497.
Відповідно до п. 2.1 Договору оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (далі – послуга) на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому Договорі вартість такої послуги та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні.
За умовами п. 2.3 Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 04.09.2020 обсяг послуги, що надається за цим Договором, визначається підписанням Додатка 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або Додатка 2 (розподіл потужності з обмеженнями), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби (на добу наперед та/або потужності протягом доби).
Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі (п. 2.5 Договору).
Відповідно до п. 2.6 Договору оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів.
Згідно з п. 2.8 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 04.09.2020 взаємовідносини між замовником та оператором при забезпеченні (замовленні, наданні, супроводженні) послуг транспортування за цим Договором здійснюються сторонами через інформаційну платформу оператора та аукціонні платформи (у частині розподілу потужності на міждержавних з`єднаннях) відповідно до вимог Кодексу. Замовник набуває права доступу до інформаційної платформи з моменту підписання цього Договору, а його уповноважені особи - з моменту їх авторизації, що оформлюється наданим замовником повідомленням на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, визначеною Кодексом. Після набуття права доступу до інформаційної платформи та/або до аукціонної платформи Замовник зобов`язується дотримуватися порядку взаємодії з інформаційною платформою та/або аукціонною платформою, визначеного Кодексом.
Відповідно до п. 3.1 Договору оператор зобов`язаний своєчасно надавати послуги належної якості; розміщувати на своєму веб-сайті чинні тарифи, вартість послуг з врегулювання добового небалансу, Типовий договір транспортування природного газу і Кодекс; приймати номінації та реномінації, а також заявки на розподіл потужності від замовника відповідно до умов, встановлених Кодексом; забезпечувати належну організацію та функціонування своєї диспетчерської служби; оприлюднювати інформацію, що стосується прав замовника на розподіл потужності, впровадження системних обмежень у випадку аварій та перебоїв у функціонуванні газотранспортної системи, та іншу інформацію, що передбачена Кодексом; виконувати інші обов`язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України; повідомляти замовника про зміну умов, які стали підставою для укладення цього Договору; здійснити додаткову оплату замовнику у разі недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в точках виходу з газотранспортної системи, в порядку, визначеному цим Договором; здійснити у строк до 20 числа місяця, наступного за звітним, виплату грошових коштів на рахунок замовника, якщо загальна вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових негативних небалансів замовника протягом звітного газового місяця.
Оператор має право своєчасно отримувати від замовника плату за надані послуги; на безперешкодний та безкоштовний доступ на територію та земельну ділянку замовника, де розташоване його газове обладнання та/або комерційний вузол обліку газу, для виконання своїх обов`язків, передбачених Кодексом та чинним законодавством; обмежувати або припиняти транспортування природного газу у випадках, передбачених цим Договором та Кодексом; отримувати оперативну інформацію від Замовника на запит своєї диспетчерської служби; стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему, та/або плату за зміну умов (обмежень) користування потужністю з обмеженнями в порядку, визначеному цим Договором; користуватися іншими правами, передбаченими цим Договором та чинним законодавством України, для забезпечення належного надання Послуг, а також для виконання обов`язків оператора газотранспортної системи (п. 3.2 Договору).
Згідно з п. 4.1 Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; надати оператору фінансове забезпечення в порядку, встановленому у Кодексі та цьому Договорі; дотримуватися обмежень, встановлених цим Договором та Кодексом; негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби оператора; вчасно збалансовувати своє портфоліо балансування; не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому Договорі; повідомляти оператора про зміну умов, які стали підставою для укладення цього Договору; забезпечити можливість цілодобового зв`язку оператора з представниками Замовника, зазначеними в цьому Договорі; здійснити своєчасну та повну оплату додаткової плати оператору у разі перевищення розміру замовленої потужності та/або плати за зміну умов (обмежень) користування потужністю з обмеженнями, та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним у газотранспортну систему, у порядку, визначеному цим Договором та Кодексом; реєструвати в Реєстрі споживачів постачальника на інформаційній платформі Оператора споживачів, стосовно яких він є діючим постачальником; здійснити своєчасну та повну оплату за перевищення розміру договірної потужності, додаткову плату за зміну умов (обмежень) використання потужності з обмеженнями, плату за добовий небаланс, плату за нейтральність балансування, додаткову плату у разі недотримання параметрів ФХП газу  та плату за  несанкціонований відбір природний газу з газотранспортної системи  в порядку, визначеному Кодексом та цим Договором; здійснити у термін до 5 робочих днів з дня виставлення рахунка оплату вартості добових небалансів, якщо загальна  вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного  газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів  замовника  протягом  звітного  газового місяця.
Відповідно до п. 4.2 Договору замовник має право отримувати від оператора послуги належної якості та в обумовлені цим Договором строки; замовляти транспортування та одержувати з газотранспортної системи обсяги природного газу, що відповідають його підтвердженим номінаціям/ реномінаціям; отримувати від оператора всю необхідну інформацію щодо роботи газотранспортної системи, від якої залежить належне виконання замовником своїх зобов`язань за цим Договором; передати права щодо доступу до газотранспортної системи, які він набуває за цим Договором, іншим суб`єктам ринку природного газу за умови повідомлення про це оператора у порядку і строки, передбачені Кодексом та цим Договором; отримувати плату за недотримання вимог щодо якості газу, який передається оператором з газотранспортної системи, в порядку, визначеному цим Договором; користуватися іншими правами, передбаченими Договором та чинним законодавством України; у разі фізичного підключення до газотранспортної системи – на безперешкодний та безкоштовний доступ в порядку, визначеному Кодексом, на територію та земельну ділянку оператора, де розміщені місця відбору проб газу та/або комерційні вузли обліку газу, за якими здійснюється замовлення послуг.
Згідно з п. 6.1. Договору оператор забезпечує наявність відповідних потужностей у точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи в обсязі, визначеному згідно з Додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або Додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями), та/або в обсязі підтвердженої номінації у випадку замовлення потужності на період однієї газової доби.
Розподіл потужності здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу (п. 6.2 Договору).
Відповідно до п.6.3 Договору надання номінацій (реномінацій) для отримання транспортування здійснюється у порядку, встановленому Кодексом. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються оператором на його офіційному веб-сайті.
Згідно з п. 8.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 04.09.2020 вартість договірної потужності визначається виходячи з обсягу розподіленої потужності Замовнику згідно з Додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або Додатком 2 до цього Договору (розподіл потужності з обмеженнями) та/або обсягу підтвердженої номінації у випадку розподілу потужності на період однієї газової доби. Замовник, який за результатами аукціону отримав доступ до розподілу потужності, зобов`язаний здійснити оплату аукціонної премії: для аукціонів розподілу річної або квартальної потужності - у строк до 10 робочих днів після оголошення результатів аукціону; для аукціонів розподілу місячної потужності або потужності на період однієї газової доби - у строк оплати вартості розподіленої потужності. Розмір аукціонної премії визначається як добуток обсягу потужності (до якої за результатами аукціону надано доступ) на кількість газових діб у періоді користування цією потужністю та аукціонної надбавки.
Відповідно до п.8.3 Договору вартість перевищення замовником (крім Замовника, на якого в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» покладено спеціальні обов`язки з постачання природного газу, у межах виконання ним таких спеціальних обов`язків, або оператора газорозподільних систем) замовленої потужності за кожний день газового місяця розраховується для кожного дня перевищення за відповідною формулою. За результатами остаточної алокації відборів та подач замовника оператор здійснює розрахунок вартості плати за перевищення потужності у відповідному розрахунковому місяці. Підставою для плати за перевищення замовленої потужності є рахунок на оплату за перевищення замовленої потужності та звіт оператора про використання замовленої потужності замовником, що містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей, які надаються замовнику до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу. Замовник зобов`язаний здійснити оплату вартості перевищення договірної потужності у строк до двадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем. Розбіжності щодо вартості додаткової плати підлягають урегулюванню відповідно до умов цього Договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений у цьому пункті, визначається за даними оператора.
У пункті п.9.1 Договору зазначено, що сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у замовника добового небалансу оператор здійснює купівлю/продаж природного газу Замовника в обсягах добового небалансу.
Пунктом 9.2 Договору передбачено, що у разі виникнення у замовника негативного добового небалансу оператор здійснює продаж замовнику, а замовник купівлю в оператора природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу. У разі виникнення у замовника позитивного добового небалансу оператор здійснює купівлю у замовника, а замовник продаж в оператора природного газу в обсягах позитивного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу.
Відповідно до п.9.3 Договору у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту. Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою чинним законодавством, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.
Врегулювання щодобових небалансів оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби) (п. 11.4 Договору).
Згідно з п.11.5 Договору оператор і замовник зобов`язуються здійснювати звірку розрахунків щокварталу до двадцять п`ятого числа місяця, наступного за кварталом. Звірка розрахунків оформлюється сторонами актом звірки.
У випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором (п. 13.1 Договору).
Відповідно до п.13.5 Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим Договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Пунктом 17.1 Договору встановлено, що цей Договір набирає чинності з дня його укладення, поширює дію на відносини, що склались між сторонами з 01 січня 2020 року та діє до 31 грудня 2020 року. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
Вищенаведений Договір скріплений підписам та печатками обох сторін.
З матеріалів справи вбачається, що у спірний період представниками позивача та відповідача підписані акти приймання-передачі природного газу за січень 2020 року, січень, лютий, березень 2021 року, зведені акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року, акти наданих послуг перевищення замовленої потужності за січень 2020 року, квітень, травень, вересень 2021 року.
На виконання умов Договору та Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015, позивач, за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи (складених, зокрема, на підставі інформації, поданої до інформаційної платформи згідно форм 2, 3, 4, 9) виявив наявність у відповідача негативних щодобових небалансів як різниці між вказаними алокаціями подач/відборів природного газу за січень 2020 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року, на підставі чого здійснив розрахунок остаточних обсягів щодобового небалансу відповідача за кожну газову добу звітного місяця та визначив його остаточну плату за такі щодобові небаланси за кожну газову добу і сумарно за звітні місяці, а саме:
-за січень 2020 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 7308,06333 тис.куб.м. (75638455 кВт * год) на загальну суму 46 218 783,30 грн, з ПДВ;
-за січень 2021 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 1,05978 тис.куб.м. (10969 кВт * год) на загальну суму 9986,47 грн, з ПДВ;
-за лютий 2021 року (з 01.02.2021 по 16.02.2021) було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 5974,82730 тис.куб.м. (61839463 кВт * год) на загальну суму 69 963 979,56 грн, з ПДВ;
-за лютий 2021 року (з 17.02.2021 по 28.02.2021) було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 8597,60872 тис.куб.м. (88985250 кВт * год) на загальну суму 62 126 148,65 грн, з ПДВ;
-за березень 2021 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 27215,53610 тис.куб.м. (281680799 кВт * год) на загальну суму 196 839 848,44 грн, з ПДВ;
-за квітень 2021 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 0,21236 тис.куб.м. (2198 кВт * год) на загальну суму 2 223,13 грн, з ПДВ;
-за травень 2021 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 2,72310 тис.куб.м. (28184 кВт * год) на загальну суму 33 637,36 грн, з ПДВ;
-за вересень 2021 року було виявлено остаточні обсяги негативних щодобових небалансів в розмірі 1809,19021 тис.куб.м. (18725119 кВт * год) на загальну суму 66 897 742,76 грн, з ПДВ.
Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок про добові небаланси, вказані негативні щодобові небаланси відповідача виникали внаслідок:
-відбору відповідачем з газотранспортної системи природного газу в зазначені періоди без подання відповідних обсягів природного газу до газотранспортної системи;
-несанкціонованих відборів з газорозподільної системи відповідача природного газу споживачами, у яких в спірні періоди не було жодного постачальника природного газу (відповідно до абз. 2 п. 7 гл. 6 розділу XII Кодексу ГТС передбачено, що у разі несанкціонованого відбору природного газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію відповідного оператора газорозподільної системи, а по прямому споживачу - оператора газотранспортної системи).
З огляду на зазначене, з урахуванням положень п. 2.8, п. 11.4 Договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» через інформаційну платформу було направлено Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» акти врегулювання щодобових небалансів:
-№01-2020-2002000111 від 31.01.2020 за січень 2020 року;
-№01-2021-2002000111 від 31.01.2021 за січень 2021 року;
-№02-2021-2002000111 від 28.02.2021 за лютий 2021 року за період з 01.02.2021 по 16.02.2021;
-№02-2021-2002000111/2 від 28.02.2021 за лютий 2021 року за період з 17.02.2021 по 28.02.2021;
-№03-2021-2002000111 від 31.03.2021 за березень 2021 року;
-№04-2021-2002000111 від 30.04.2021 за квітень 2021 року;
-№05-2021-2002000111 від 31.05.2021 за травень 2021 року;
-№09-2021-2002000111 від 30.09.2021 за вересень 2021 року.
Зі змісту бухгалтерських довідок, що містяться в матеріалах справи, вбачається відображення в бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» за спірний період (січень 2020 року, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року) господарських операцій по контрагенту Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» згідно Договору транспортування природного газу № 2002000111 від 04.02.2020 в загальному обсязі згідно Реєстрів врегулювання щодобових небалансів за відповідні газові місяці.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем виставлялися відповідачу рахунки для оплати за щодобові негативні небаланси:
-№01-2020-2002000111 від 31.01.2020 на загальну суму 46 161 684,92 грн, з ПДВ на оплату за щодобові негативні небаланси за січень 2020 року (під час розрахунку позивачем остаточної суми негативного небалансу за січень 2020 року було враховано наявність у відповідача позитивної суми небалансу за січень 2020 року в розмірі 57 098,38 грн);
-№01-2021-2002000111 від 31.01.2021 на оплату за добові небаланси за січень 2021 року на загальну суму 3 326,90 грн, з ПДВ (під час розрахунку позивачем остаточної суми негативного небалансу за січень 2021 року було враховано наявність у відповідача позитивної суми небалансу за січень 2021 року в розмірі 6 659,57 грн);
-№02-2021-2002000111 від 28.02.2021 на оплату за добові небаланси за лютий 2021 року (з 01.02.2021 по 16.02.2021) на загальну суму 69 963 979,56 грн, з ПДВ;
-№02-2021-2002000111 від 28.02.2021 на оплату за добові небаланси за лютий 2021 року (за період з 17.02.2021 по 28.02.2021) на загальну суму 62 126 148,65 грн, з ПДВ:
-№03-2021-2002000111 від 31.03.2021 на оплату за добові небаланси за березень 2021 року на загальну суму 196 839 848,44 грн, з ПДВ;
-№04-2021-2002000111 від 30.04.2021 на оплату за добові небаланси за квітень 2021 року на загальну суму 343,44 грн (під час розрахунку позивачем остаточної суми негативного небалансу за квітень 2021 року було враховано наявність у відповідача позитивної суми небалансу за квітень 2021 року в розмірі 1 879,69 грн);
-№05-2021-2002000111 від 31.05.2021 на оплату за добові небаланси за травень 2021 року на загальну суму 5 012,84 грн (під час розрахунку позивачем остаточної суми негативного небалансу за травень 2021 року було враховано наявність у відповідача позитивної суми небалансу за травень 2021 року  в розмірі                       28 624,52 грн).
-№09-2021-2002000111 від 30.09.2021 на оплату за добові небаланси за вересень 2021 року на загальну суму 66 897 742,76 грн.
Відправлення актів врегулювання щодобових небалансів та рахунків на оплату підтверджується наданими позивачем Реєстрами файлів відправлених з Інформаційної платформи.
З матеріалів справи також вбачається, що позивачем у даній справи вживалися заходи досудового врегулювання спору. Так, 03.03.2020 позивач надсилав відповідачу лист №ТОВВИХ-20-2477 з вимогою в найкоротший час перерахувати на користь позивача грошові кошти на загальну суму 46 161 684,92 грн на оплату за щодобові негативні небаланси за січень 2020 року.
У відповідь 10.03.2020 позивачем було отримано від відповідача лист №54005-СЛ-8375-0320 від 04.03.2020 з пропозицією укласти договір реструктуризації заборгованості за січень 2020 року за Договором транспортування природного газу від 02.02.2020 №2002000095 шляхом сплати грошових коштів за графіком платежів.
Даним листом відповідач, по суті визнаючи заборгованість в повному обсязі, яка склалась у нього за негативні щодобові небаланси за січень 2020 року, зобов`язувався до 30.09.2020 сплатити на користь позивача всю суму заборгованості в розмірі 46 161 684,92 грн.
При цьому, з огляду на увесь спірний період правовідносин сторін у даній справі, за даними позивача, у строки встановлені п.9.3 Договору відповідач не оплатив щодобові негативні небаланси в загальній сумі 402 752 418,78 грн, що і стало для Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
В матеріалах справи наявні надані позивачем такі докази:
-Договір транспортування природного газу № 2002000111 від 04.02.2020, з додатками до нього;
-Акти врегулювання щодобових небалансів за спірний період (січень 2020 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року), оформлені як електронні докази, надані на цифрових дисках, а також в паперових копіях;
-рахунки за спірний період (січень 2020 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року), оформлені як електронні докази, надані на цифрових дисках, а також в паперових копіях;
-реєстри файлів відправлених з інформаційної платформи за спірний період (січень 2020 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року), оформлені як електронні докази, надані на цифрових дисках, а також в паперових копіях;
-довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про добові небаланси Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» за спірний період (січень 2020 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року);
-акти приймання-передачі природного газу/акти наданих послуг, оформлені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» за спірний період (січень 2020 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року);
-Договори купівлі-продажу природного газу для забезпечення здійснення балансуючих дій, додаткових угод, актів приймання-передачі природного газу, та платіжних доручень до них;
-бухгалтерські довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» від 06.10.2020, від 27.05.2021, від 27.05.2021, від 27.05.2021, від 27.05.2021, від 25.06.2021 від 25.06.2021;
-скріншоти з інформаційної платформи щодо відображення балансу газу та фізичних обсягів газу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» за спірний період (січень 2020 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року);
-повідомлення Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» на створення (видалення або коригування) облікового запису уповноважених осіб користувача платформи та копії довіреностей відповідних осіб;
-Акти звірки розрахунків за період з 01.01.2020 по 31.12.2021;
-довідки № 15932/30527/2020 від 08.10.2020, № 159932/28641/2021 від 26.07.2021, № 15932/23452/2022 від 04.10.2022 про надходження грошових коштів;
-листи Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» №ТОВВИХ-20-2477 від 03.03.2020, №ТОВВИХ-20-14433 від 22.12.2020, №ТОВВИХ-21-312 від 12.01.2021, №ТОВВИХ-21-312 від 12.01.2021;
-лист Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №54005-СЛ-8375-0320 від 04.03.2020;
-заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог за січень 2020 року;
-постанови НКРЕКП № 235 від 17.02.2021;
-листи НКРЕКП № 9/16/5-21 від 18.01.2021, № 13910/16.3.2/7-20 від 24.12.2020, №3463/16.2.1/7-22 від 10.05.2022;
-звітність про використання потужностей газорозподільної системи та стан розрахунків за квітень, травень, вересень 2021 року.
Крім того, відповідачем на підтвердження власної правової позиції щодо суті спірних правовідносин у даній справі було надано такі докази:
-постанови НКРЕКП № 201 від 16.02.2017, № 853 від 29.06.2017, № 944 від 04.06.2019, № 3035 від 24.12.2019, № 1173 від 24.06.2020;
-витяг з презентації «Балансуючі дії ТСО»;
-оголошення про проведення відкритих торгів, роздруківка з сайту Prozorro та витяг з проєкту договору про надання послуги балансування;
-витяг з презентації «Комерційне балансування: огляд»;
-роздруківка з сайту Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» щодо маржинальної ціни газу у січні 2020 року;
-лист Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» №54005-СЛ-6573-0321 від 29.03.2021, з відповіддю на нього Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»;
-роздруківка інформації Оператора ГТС розміщеної за посиланням https://tsoua.com/kliyentam/zamovlennya-poslug/nejtralnist-balansuvannya/про: «Різниця витрат та доходів оператора газотранспортної системи за газовий місяць М, що розраховується згідно норм Кодексу»;
-Акти звірки розрахунків в межах справи 915/1270/20 станом на 27.02.2024 за спірний період (січень 2020 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача у даній справі доказів суду не надавала.
Як зазначалося раніше, рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024  по справі №915/1270/20 оскаржується позивачем лише в частині зменшення пені у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України, переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Як зазначалось раніше, відповідно до пункту 13.5 Договору транспортування природного газу №2002000111 від 04.02.2020 у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим Договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
У відповідності до положень ст.ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК України).
У ч.6  ст.231 Господарського кодексу України  визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно з ч.6  ст.232 Господарського України   нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Отже, на підставі статті 549 Цивільного кодексу України, статті 230 Господарського кодексу України та умов Договору, позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.
Позивачем було здійснено нарахування пені за період січень 2020 року, лютий, березень, квітень, травень, вересень 2021 року у розмірі 25 395 579,02 грн.
При цьому, відповідачем у даній справі було заявлено клопотання б/н від 25.03.2024 (вх. № 3515/24) про зменшення розміру штрафних санкцій. Вказане клопотання обґрунтоване, зокрема, відсутністю господарської діяльності, скрутним становищем підприємства відповідача, який повідомляє, що постановою №1773 від 29.09.2023 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг зупинила Акціонерному товариству «Оператор газотранспортної системи «Миколаївгаз» дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29.06.2017 року №853. Враховуючи наведене, з 01.10.2023 Товариство не є оператором газорозподільної системи, не здійснює розподіл природного газу на території Миколаївської області, а тому не отримує жодних надходжень від основної діяльності.
Позивач проти зазначеного клопотання заперечував (письмова заява №ТОВВИХ-24-4660 від 26.03.2024), посилаючись, зокрема, на те, що нараховані позивачем штрафні санкції є співмірними (адекватними) з розміром основного боргу та не перевищують його, у зв`язку з чим правові підстави для застосування статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України відсутні. Як вбачається із позовної заяви та підтверджується матеріалами справи №915/1270/20, строк виконання зобов`язання відповідача з оплати за щодобові небаланси природного газу спірний період настав. Однак, в порушення умов пункту 9.3. Договору АТ «Миколаївгаз» не виконав своєчасно свої зобов`язання та не здійснив відповідну оплату. Відповідач достеменно був обізнаний про наявну у нього суму заборгованості за вказані вище газові місяці, оскільки ним було отримано акти, рахунки, які підписані ЕЦП, через електронну пошту та інтерфейс користувача інформаційної платформи. На переконання позивача, АТ «Миколаївгаз» не наводить доводів та не надає будь яких доказів як стосовно причин неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором, так і стосовно вжиття чи невжиття ним заходів до виконання зобов`язання.
Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок пені позивача та встановлено, що він є вірним та арифметично правильним, разом із тим, колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначалось раніше, згідно із приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Цивільного кодексу України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).
Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21 викладено висновок про те, що частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови якщо її розмір значно перевищує розмір збитків.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).
Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі №904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас, тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Конституцій Суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №925/577/21).
Так, у п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 року у справі №910/353/19).
Проте, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі №916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19).
Разом з тим, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі №902/855/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.1, 2 ст. 233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).
У зв`язку з викладеним судова колегія зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.
Судова колегія наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення штрафу. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 Господарського процесуального кодексу України).
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20.
З урахуванням конкретних обставин даної справи, які мають юридичне значення, судом враховано:
-відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору;
-очевидну неспівмірність заявлених до стягнення суми пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання;
-правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання,  при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
-пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та суми інфляційних втрат;
-з урахуванням конкретних обставин і в їх сукупності, зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність підстав для зменшення  заявленої позивачем до стягнення пені, оскільки, за даних обставин, присудження до стягнення із відповідача всього розміру пені матиме наслідком покладення на відповідача невиправданого тягаря, оскільки порушення відповідачем грошових зобов`язань за договором  є безпосереднім наслідком неможливості відповідача виконувати власні зобов`язання у зв`язку із певними обставинами. 
Отже на думку апеляційного суду, зменшення судом першої інстанції заявленої позивачем до стягнення пені на 50% до суми 12 697 789,51 грн повною мірою відповідає принципам справедливості,   добросовісності та розумності.
Колегія суддів також зауважує, що у даному спорі судом першої інстанції також стягнуто з відповідача на користь позивача заявлені до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати у розмірі, що був заявлений позивачем, а тому негативні для позивача наслідки, у вигляді несвоєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого газу, були компенсовані, у тому числі за рахунок таких грошових коштів.
При цьому, слід зауважити, що у даному випадку місцевий господарський суд не скористався своїм правом на зменшення заявлених позивачем до стягнення трьох процентів річних, а стягнув їх з відповідача у повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом цілком правомірно та обґрунтовано, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, відповідно до умов діючого законодавства, на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України зменшено розмір заявленої до стягнення суми пені до 12 697 789,51 грн.
З огляду на зазначене, доводи апелянта стосовно неврахування судом першої інстанції майнового стану Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”, а також не надання оцінки доказам наданим позивачем разом із запереченнями на клопотання відповідача про зменшення пені,  колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено аргументи сторін. У наявних матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано доказів на підтвердження понесення останнім збитків, внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставленого газу за договором. Також, відсутні й докази понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати поставленого газу.
Колегія суддів звертає увагу, що із наданого позивачем Витягу з сайту від 31.08.2022 про засідання ТСК Верховної Ради України, на якому розглядались питання реального фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”, Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2022 рік, а також бухгалтерської довідки щодо стану оплат дебіторської заборгованості за щодобові негативні небаланси та несанкціонований відбір від 25.12.2023, наданих до заперечень на клопотання відповідача про зменшення пені, не вбачається, яким чином саме порушення Акціонерним товариством “Оператор газорозподільної системи “Миколаївгаз”  свого зобов`язання з оплати поставленого газу за договором вплинуло на фінансовий стан позивача.
Як вже було зазначено раніше, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Колегія суддів звертає увагу, що визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.
Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.
Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта стосовно постійного здійснення апелянтом ремонтів, пов`язаних із ліквідацією наслідків бойових дій, оскільки апелянтом на підтвердження зазначеного не надано жодних доказів, матеріали справи не місять підтверджень такої позиції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного у справі судового рішення, оскільки їм вже було надано належну оцінку судом першої інстанції, вони не спростовують зроблених судом висновків про наявність підстав для часткового стягнення з відповідача суми пені.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має                          виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржників, що викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до  ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1  ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України  передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Беручи до уваги все наведене вище, враховуючи відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений газ, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про можливість зменшення у цьому випадку пені до 12 697 789,51 грн (із заявлених до стягнення 25 395 579,02 грн).
Такий висновок суду не порушує балансу інтересів сторін та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим  статтею 3 Цивільного кодексу України   (справедливість, добросовісність, розумність).
За вказаних обставин, доводи позивача про скасування рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру пені є безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
Відповідно до  ст. 236 Господарського процесуального кодексу України      судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України      передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024  по справі №915/1270/20 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись статтями 129,   269,   275,   276,   281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024  по справі №915/1270/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 08.05.2024  по справі №915/1270/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 15.08.2024 року.

Головуюча суддя:                                                            Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                         Г.І. Діброва

                                                                                                А.І. Ярош