ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року	Львів	Справа № 460/28493/23 пров. № А/857/8935/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   військової частини НОМЕР_1    про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
суддя (судді) в суді першої інстанції – Друзенко Н.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 25 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки з урахування індексації грошового забезпечення;    зобов`язати здійснити перерахунок та виплату    грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2019 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення, та раніше виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність    щодо нездійснення обчислення та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-111 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі судових рішень по справі № 460/25304/22 за період з 18.04.2016 по 10.11.2023;    зобов`язати    нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-111 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі судових рішень по справі № 460/25304/22 за період з 18.04.2016 по 10.11.2023; визнати протиправною бездіяльність    щодо не здійснення перерахунку та виплати    у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 11.03.2019 у відповідності до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078;    зобов`язати здійснити перерахунок та виплату    індексацію грошового забезпечення у повному розмірі за період з 01.12.2018 по 11.03.2013 у відповідності до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку та виплати    щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 18.04.2016 по 28.02.2018 з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату    щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 18.04.2016 по 28.02.2018 з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. 
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 460/25304/22 військова чатина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила йому компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Вказує, що компенсація розраховувалась без врахування індексації грошового забезпечення, що є протиправним. Також зазначає, що на виконання судового рішення у справі відповідач нарахував та виплатив йому   грошове забезпечення, при цьому не нарахував і не виплатив суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Враховуючи наявність факту невиплати грошового забезпечення вважає, що має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 18.04.2016 по 10.11.2023. Крім того, стверджує, що індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 11.03.2019 нараховувалась йому без врахування абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки з урахування індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату    ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2019 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення, та раніше виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення обчислення та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-111, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22 за період з 12.04.2016 по жовтень 2023 року. Зобов`язано    Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-111, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22 за період з 12.04.2016 по жовтень 2023 року. Визнано протиправною бездіяльність    Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 11.03.2019 у відповідності до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у повному розмірі за період з 01.12.2018 по 11.03.2019 у відповідності до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.04.2016 по 28.02.2018 з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 12.04.2016 по 28.02.2018 з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивоване тим, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 460/25304/22, яке набрало законної сили, позивачу нараховано відповідачем грошове забезпечення, індексацію грошового забезпечення, матеріальну допомогу, одноразову грошову допомогу в розмірі 235 226,89 грн. Судом першої інстанції встановлено, що виплата грошового забезпечення на виконання судового рішення по справі № 460/25304/22 відбулась у листопаді 2023 року. Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статті 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Зважаючи на наведене вище правове регулювання та встановлені судом обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 12.04.2016 (початок проходження військової служби та день, з якого здійснено нарахування відповідно до судового рішення) по жовтень 2023 року (по місяць, що передує місяцю виплати), а не по 10.11.2023, як просить позивач.
Не погодившись із ухваленим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині кінцевої дати нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині кінцевої дати нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 460/25304/22 виконано повністю 10.11.2023, що проігноровано судом першої інстанції. Вказує, що Верховний Суд  у постанові від 21.09.2022 по справі  № 816/1627/18 прийшов до висновку про те, що оскільки позивачу було виплачено недоплачену суму пенсії 27.12.2017, то задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01.01.2016 по 27.12.2017. Вважає, що у цій справі слід нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 на підставі судових рішень у справі № 460/25304/22 за період з 12.04.2016 по 10.11.2023, а не по жовтень 2023 року, як вирішив суд першої інстанції.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що у позивача відсутнє право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.
Позивачем подано клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи докази виконання додаткового судового рішення у справі № 460/25304/22  - платіжну інструкцію № 2525 від 01 травня 2024 року про доплату грошового забезпечення в розмірі 11702,96 грн, та  просить врахувати її при ухваленні судового рішення. Вказує, що оскільки відповідач в подальшому виконував додаткове рішення Рівненського  окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі  № 460/25304/22, яке набрало законної сили 18.04.2024 року, тому позивач не міг заявити дану вимогу у грудні 2023 року, що не залежало від його волі.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення в частині задоволення позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в період з 12.04.2016 по 11.03.2019 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 11.04.2017 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 460/25304/22, яке набрало законної сили 19.01.2023:
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.04.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 із врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та з врахуванням виплачених сум;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на дату звільнення з військової служби;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 - 2017 роки із врахуванням в складі з якої вона обраховується щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату     ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2018 - 2019 роки із врахуванням в складі з якої вона обраховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату    ОСОБА_1    одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі з якого вона обраховується загальної кількості повних років, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі з якого вона обраховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.
Додатковим рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі № 460/25304/22:
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2016 - 2017 роки із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якої вона обраховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2016 - 2017 роки із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якої вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми;
зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якої вона обраховується, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми.
На виконання судового рішення остаточний розрахунок з позивачем було проведений у листопаді 2023 року, зокрема проведено індексацію грошового забезпечення (базовий місяць січень 2008 року) в розмірі 75 682,83 грн, індексацію грошового забезпечення (абзац 4, 5, 6 пункту 5 Порядку) в розмірі 34 998,21 грн, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки в розмірі 17 294,76 грн, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 5 829,30 грн, одноразову грошову допомогу в розмірі 105 003,90 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції в оскаржуваній частині прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення обчислення та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22 за період з 12.04.2016 по жовтень 2023 року, а також зобов`язання   відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22 за період з 12.04.2016 по жовтень 2023 року.
Колегія суддів частково погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2   ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»   визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з   ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України   Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати   від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі    - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159   (далі – Порядок № 159).
Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ   визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі   статтею 2 Закону № 2050-ІІІ   компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі   компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення   Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до норм статей   3,   4 Закону № 2050-ІІІ   сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Згідно зі   статтею 6 Закону № 2050-III   компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
Відповідно до   статті 7 Закону № 2050-ІІІ   відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати грошового забезпечення провадиться компенсація втрати доходів відповідно до діючого законодавства.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень   статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ   дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20.
Таким чином, провівши правовий аналіз зазначених законодавчих норм, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої   ст. 2 Закону № 2050-ІІІ   та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення та допомоги на оздоровлення). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, а право на отримання такої особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 460/4765/20.
Із матеріалів справи слідує, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 460/25304/22, яке набрало законної сили 19.01.2023, позивачу нараховано відповідачем грошове забезпечення, індексацію грошового забезпечення, матеріальну допомогу, одноразову грошову допомогу в розмірі 235 226,89 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що виплата грошового забезпечення на виконання судового рішення по справі № 460/25304/22 відбулась у листопаді 2023 року. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Оскільки вказані кошти нараховані в результаті донарахування грошового забезпечення та відновлення права позивача, порушеного при неналежному проведенні нарахування і виплати грошового забезпечення, вказана сума є доходом в розумінні   ст. 2 Закону № 2050-ІІІ.
Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 674/22/17.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що місячне грошове забезпечення, а також індексація грошового забезпечення, матеріальна допомога, одноразова грошова допомога є складовими заробітної плати. У разі несвоєчасної виплати вказаних сум, провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення обчислення та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22, а також зобов`язання   відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22.
Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення слід нарахувати та виплатити позивачу  з 12.04.2016 (дня початку проходження військової служби та дня, з якого здійснено нарахування відповідно до судового рішення).
Однак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що кінцевою датою нарахування та виплати  компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення є 31 жовтня  2023 року (кінець місяця, що передує місяцю виплати).
Із матеріалів справи слідує, що виплата грошового забезпечення на виконання судового рішення по справі № 460/25304/22 відбулась у листопаді 2023 року, остання виплата здійснена 10.11.2023, що підтверджується  платіжною інструкцією № 6703 від 10.11.2023. 
Верховний Суд  у постанові від 21.09.2022 по справі  № 816/1627/18 прийшов до висновку про те, що оскільки позивачу було виплачено недоплачену суму пенсії 27.12.2017, то задоволенню підлягають позовні вимоги за період з 01.01.2016 по 27.12.2017.
У постанові від 24.07.2024 у справі № 600/1941/22-а Верховний Суд вказав, що оскільки виплату позивачу перерахованої на виконання судового рішення пенсії здійснено з 01 грудня 2021 року, належним способом захисту порушеного права позивача в цьому випадку є - визнання протиправними дій відповідача щодо відмови здійснити помісячний розрахунок, нарахувати та виплатити позивачу на підставі   Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати» № 2050   компенсації за втрату частини пенсії за весь час прострочення, у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 30 листопада 2021 року (по день з якої розпочалась виплата перерахованої пенсії).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає про те, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний спір, однак прийшов до помилкового висновку в частині визначення кінцевої дати нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення (по жовтень 2023 року).
Таким чином рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 слід змінити шляхом викладення абзаців четвертого та п`ятого резолютивної частини рішення у новій редакції із зазначенням кінцевої дати нарахування та виплати доплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону № 2050-111, та Порядку № 159, на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22 - по 10.11.2023.
Стосовно посилання скаржника на  докази виконання додаткового судового рішення у справі № 460/25304/22 - платіжну інструкцію № 2525 від 01.05.2024 про доплату грошового забезпечення в розмірі 11 702,96 грн, колегія суддів зазначає, що така не  може бути взята до уваги при розгляді цієї апеляційної скарги, оскільки додаткове рішення у справі № 460/25304/22 набрало законної сили 18.04.2024,  а вказану виплату здійснено 01.04.2024, тобто після прийняття оскаржуваного рішення та подання апеляційної скарги, що розглядається, тому, на переконання суду апеляційної інстанції вказані вимоги повинні розглядатись в межах нового адміністративного позову.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Поряд з тим, частиною 1   статті 139 КАС України   визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати не стягуються.
Згідно із п. 4 ч. 1   ст. 317 КАС України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта   статті 317 КАС України).
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни абзаців четвертого та п`ятого резолютивної частини рішення суду, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року   у справі № 460/28493/23 змінити, виклавши абзаци четвертий та п`ятий резолютивної частини рішення суду першої інстанції в наступній редакції:
«Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення обчислення та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-111, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22 за період з 12.04.2016 по 10.11.2023. 
Зобов`язати    військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-111, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, на підставі судового рішення по справі № 460/25304/22 за період з 12.04.2016 по 10.11.2023».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін